Справа № 127/6585/25
Провадження № 22-ц/801/1577/2025
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року	Справа № 127/6585/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2025 року, ухвалене суддею Романюк Л.Ф. в м. Вінниці, повне рішення складено 12 травня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,
встановив:
28 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визначити йому, ОСОБА_1 , додатковий строк три місяці після набрання законної сили рішенням по даній справі для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін ОСОБА_3 . За свого життя ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла йому земельну ділянку, яка належить їй згідно державного акту серія І-ВН № 031358 площею 2,0286 га та знаходиться на території Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на зазначене спадкове майно, що складається з земельної ділянки з кадастровим номером 0522285800:03:000:2108, площею 2,0286 га. На час відкриття спадщини спадкоємці, які б мали обов`язкову частку в спадщині відсутні. 
Позивач зазначає, що 04 листопада 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Рибаченко Г.Д. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , однак постановою від 04 листопада 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва з підстав того, що він повинен був в межах 6 місячного строку з моменту відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини або надати рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи рішення суду, що підтверджує факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
У визначений законом строк, тобто до 20 серпня 2024 року, ОСОБА_1 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по поважній причині, оскільки працює водієм автотранспорту і в період з 12 серпня 2024 року по 24 серпня 2024 року перебував у відрядженні в м. Рені Одеської області на перевезенні зернових культур, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_4 ..
Відтак позивач вважає, що строк на прийняття ним спадщини після смерті матері пропущений з поважних причин.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У скарзі зазначає, що суд дійшов невірного висновку про неповажність вказаних позивачем причин пропуску строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Наведені у позові обставини не дають підстав вважати, що позивач не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку або ж що неподання ним заяви відбулося умисно чи з необережності (недбалості). Суд не оцінив обставин пропуску строку з урахування тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. Безперервність та інтенсивність перевезень зернових культур в період збору урожаю, постійне перебування позивача, як водія зерновозу, поза межами населених пунктів - це обстави, які в силу ч. 1 ст. 83 ЦПК України не потребують доказуванню та визнавалися відповідачем.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази дійшов до висновку, що в задоволенні вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини слід відмовити, оскільки поважних причин, які б позбавляли ОСОБА_1 можливості звернутись у визначений законодавством строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері судом встановлено не було.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений за неповного з`ясування обставин даної справи.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Соболівка Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.3).
ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.4,5).
Батько сторін та чоловік ОСОБА_3 – ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.7,8).
03 березня 2011 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області Дзюбою М.В. та зареєстрований в реєстрі за №26. Із вказаного заповіту слідує, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала своєму сину ОСОБА_1 земельну ділянку, яка належить їй згідно державного акту серії І-ВН №031358 площею 2,0286 га і знаходиться на території Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6).
Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибачено Г.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 листопада 2024 року за №119/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки ним не подана зава про прийняття спадщини у визначений законом строк, не надано рішення суду про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини або рішення суду, що підтверджує факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.11).
ОСОБА_1 , вважаючи, що він з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки був у відрядженні, звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин ОСОБА_1 надав довідку ФОП ОСОБА_4 , у якій зазначено, що ОСОБА_1 працює на ФОП ОСОБА_4 водієм вантажного автотранспорту з 12 лютого 2024 року. У період з 12 серпня 2024 року по 24 серпня 2024 року він перебував у відрядженні в м. Рені Одеської області на перевезенні зернових культур (а.с.12).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
У статті 1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.  У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. 
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі №626/274/22.
Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.
Однак, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкова справа після смерті  ОСОБА_3 заведена не була (а.с.42).
ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, оскільки спадкодавець за життя склала заповіт.
За обставин даної справи, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 спливав 20 серпня 2024 року.
З 12 серпня 2024 року по 24 серпня 2024 рок ОСОБА_1 перебував у відрядженні в м. Рені Одеської області.
Верховний Суд у згаданих постановах до поважних причин пропуску строку відносить умови праці, пов`язані з відрядженням.
На момент закінчення визначеного ст. 1270 ЦК України строку ОСОБА_1 перебував у відрядженні за межами місця відкриття спадщини та місця свого проживання, що саме по собі унеможливлювало подачу заяви про прийняття спадщини.
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 міг подати заяву про прийняття спадщини поштою, однак, на заяві про прийняття спадщини, яка надходить засобами поштового зв`язку має бути засвідчена справжність підпису спадкоємця (п.3.5 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року  № 296/5). Тобто звернення до нотаріальної контори все одно має відбутися. 
ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва звернувся до нотаріуса 04 листопада 2024 року, тобто менше ніж через три місяці після визначеного законом строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, а із позовом до суду – 28 лютого 2025 року.
Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечив щодо задоволення позову і пропуск строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у даному випадку є незначним. Таку позицію підтримав відповідач при перегляді справи в судовому засіданні. 
Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З врахуванням наведеного, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Подання ОСОБА_1 позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
При вирішенні даного спору колегія суддів також бере до уваги, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. 
Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Тому рішення суду має бути, крім об`єктивного та законного, ще й справедливим, і за певних обставин не шкодити, а захищати права особи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання постановою законної сили.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Головуючий                                                Т.Б. Сало

Судді                                                             О.В. Ковальчук

                                                               Т.М. Шемета