П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 квітня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Справа №753/19928/24
Апеляційне провадження №33/824/1856/2025
 
Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., за участі секретаря Цюрпіти Д.О. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року за матеріалами, які надійшли з Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ №585189 від 08 жовтня 2024 року, 19 вересня 2024 року о 23.00 год.  ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинила конфлікт з чоловіком, а саме билась, погрожувала ножем, висловлювалась нецензурною лайкою та обіцяла отруїти, своїми діями вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.
Направлено ОСОБА_1 , як особу, яка вчинила домашнє насильство, на проходження програми, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до Центру у справах дітей та сім`ї Дарницького району, що розташований за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 11, каб. 222 строком на три місяці.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
 
Не погодилась із вказаною постановою ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання мотивовано тим, що повний текст оскаржуваної постанови вона отримала 19 січня 2025 року, у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив положення ст. 268 КУпАП та розглянув справу без її участі.
Суд першої інстанції не звернув увагу на її пояснення стосовно того, що 19 вересня 2024 року у відношенні ОСОБА_2 було складено протокол про домашнє насильство та видано терміновий заборонний припис  стосовно нього від  19 вересня 2024 року строком на 5 діб, яким заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Зазначає, що обвинувачення зазначені у фабулі протоколу від 08 жовтня 2024 року відносно неї, є неправдивими та жодними доказами не підтверджені, а лише записані зі слів ОСОБА_2 стосовно подій, які відбулися 19 вересня 2024 року, а виклик поліції ОСОБА_2 здійснив 08 жовтня 2024 року.
В протоколі про адміністративне правопорушення не доведено та не підтверджено доказами в чому саме полягало домашнє насильство і яка шкода зподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ст. 173-2 КУпАП.
У даному випадку наявність дій обвинуваченої у виді спричинення психічному здоров`ю не зазначено, їх зміст не розкрито, та не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».
Суперечка, про яку йде мова в протоколі, не охоплює диспозицію ст. 173-2 КУпАП не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Між сторонами дійсно мала місце обопільна словесна перепалка, та взаємопорозуміння між сторонами також відсутнє, але вказана перепалка не є домашнім насильством в розумінні Закону.
Сам факт звернення ОСОБА_2 , до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів , що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.
Скаржник зазначає, що в порушення ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та стосовно подій, які відбулися 19 вересня 2024 року було складено лише 08 жовтня 2024 року, тоді як можливе правопорушення мало місце 19 вересня 2024 року і станом на дату складання протоколу уповноваженій особі, яка склала цей протокол , було відомо про особу, яка могла вчинити правопорушення, що підтверджується поданою заявою ОСОБА_1 про вичинене правопорушення 19 вересня 2024 року та протоколом від 19 вересня 2024 року.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585189 від 08 жовтня 2024 року складено щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, натомість суд першої інстанції дійшов до висновку та вважав доведеною вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме діяння передбачене частиною першої цієї статті , вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. Отже, суд на свій розсуд змінив суб`єкт та об`єкт адміністративного правопорушення та міру вини.
 На підставі викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. 
 
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Якухно Н.П. підтримала доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце  розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.
 
Враховуючи те, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності вручається не пізніше, яка за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи 02 грудня 2024 року відбувся за відсутності особи правопорушника. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала 19 січня 2025 року /а.с. 47/, а захисник ознайомилась з матеріалами справи та оскаржуваною постановою 24 січня 2025 року /а.с. 31/. 25 січня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до суду першої інстанції. За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з метою додержання права на доступ до правосуддя, вважає за доцільне задовольнити клопотання та поновити строк на апеляційне оскарження.
 
Вирішуючи питання по суті апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
 
Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Згідно вимог ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
 
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Приписами ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 4, 14, 17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначені наступні терміни:
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; 
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. 
Таким чином, під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Під домашнє фізичне насильство підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно нанесено побої, заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою психологічне насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №585189 від 08 жовтня 2024 року вбачається, що 19 вересня 2024 року о 23.00 год.  ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинила конфлікт з чоловіком - ОСОБА_2 , а саме билась, погрожувала ножем, висловлювалась нецензурною лайкою та обіцяла отруїти, своїми діями вчинила домашнє насильство, чим вчинила правопорушення адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП /а.с. 1/.  
У своїй заяві від 21 вересня 2024 року, яка була зареєстрована у Національній поліції 23 вересня 2024 року, потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що у нього було зламано гугл акаунт та додаток «Приват 24», в цьому він підозрює свою дружину. Також зазначив, що два дні тому вона приїхала додому і у них почалася сварка, вона почала битися. Потім вона викликала поліцію та сказала лише слова «домашнє насильство», і його ці слова насторожили, і він зрозумів, що відбувається щось не те /а.с. 2/.
ОСОБА_1 в своїх поясненнях від 08 жовтня 2024 року вказала на те, що 19 вересня 2024 року о 23.00 год. викликала поліцію у зв`язку з тим, що її чоловік штовхнув її сильно, і вона вдарилась скронею об стіну, впала та втратила свідомість. Після того як отямилась, викликала поліцію /а.с. 3/.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено:
 копію Термінового заборонного припису стосовно кривдника від 19 вересня 2024 року відносно. ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням домашнього (фізичного, психологічного) насильства  стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 . До ОСОБА_2 були застосовані заходи  термінового заборонного припису: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесений строком на 5 діб;
копію заяви ОСОБА_1 до поліції, в якій вона просила притягнути до відповідальності її чоловіка ОСОБА_2 , який 19 вересня 2024 року близько 22.45 год.  за місцем їх проживання  вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного і психологічного характеру;
копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 585074 від 19 вересня 2024 року, згідно з яким 19 вересня 2024 року близько 22.45 год  перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного та фізичного характеру, а саме ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, штовхнув, чим своїми діями завдав психологічного та фізичного болю. Під час події були присутні малолітні. Потерпіла ОСОБА_1 . Своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред'явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст.129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист. 
Разом з цим, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 не утворюють самі по собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з такого.
Перш за все, у протоколі про адміністративне правопорушення складеному відносно ОСОБА_1 , не зазначено, в чому саме проявлялось вчинене останньою домашнє насильство, зокрема, в яких діях - фізичного, психологічного чи економічного характеру, не зазначено також чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Крім того, з матеріалів справи та пояснень учасників справи, як письмових так і наданих в судовому засіданні, вбачається, що між сторонами наявні конфліктні відносини.
Так, наявність конфліктної ситуації між сторонами підтверджується і тим, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП з приводу подій, які відбулися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 вересня 2024 року о 22.43-23.00 год, складався і відносно ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 . Також 19 вересня 2024 року на ОСОБА_2 було винесено Терміновий обмежувальний припис стосовно кривдника, де постраждалою особою є ОСОБА_1 .
Таким чином, вказане вищепідтверджує наявність конфліктної ситуації між ними, що ОСОБА_1 не заперечувалось в апеляційній скарзі та в судовому засіданні.
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст.173-2КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.
Вказане вище залишись поза увагою суду першої інстанції.
Однак, слід зазначити, що судом першої інстанції в оскаржуваній постанові в резолютивній частині зазначено про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Проте, вказане є очевидною опискою, оскільки в мотивувальній частині застосовано ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції у порушення положень ст. ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З огляду на викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.
 
Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року - скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                                    Соколова В.В.