ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/8637/24 пров. № А/857/2077/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №140/8637/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСТОРГ» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Плахтій Н.Б., в м. Луцьк у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення 04 грудня 2024), 

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСТОРГ» (далі - ТОВ «ОПТІМУСТОРГ», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі - відповідач, митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000209/2 від 22.07.2024.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів   від 22.07.2024 №UA205140/2024/000209/2.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСТОРГ» судові витрати в сумі 11028,00 грн (одинадцять тисяч двадцять вісім гривень 00 копійок). 
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. Зазначає, що визначений розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспіввісним критеріям визначеним частиною п`ятою  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України).
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої  статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.05.2024 між ТОВ «ОПТІМУСТОРГ» (покупець) та компанією Firma Handlova IN-HOME Justyna SIUDEK (продавець) був укладений зовнішньоекономічний договір (контракт)   №1-1705, за умовами якого продавець приймає на себе зобов`язання продати покупцю промислове обладнання.
Пунктом 1.3 контракту обумовлено, що асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані необхідні для організації поставок товару, визначаються в проформах-інвойсах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до пункту 2.1. контракту сторони домовилися, що детальні умови оплати зазначаються на погоджуються сторонами у проформах-інвойсах до цього контракту, в яких відображені умови оплати шляхом: часткової передоплати; оплати після поставки товару; 100% попередньої оплати на рахунок продавця.
Згідно із пунктом 2.3. контракту поставка продавцем товару здійснюється на умовах ІНКОТЕРМС 2010, якщо інші умови не зазначені в інвойсах до цього контракту. У вартість товару включається вартість маркування, вартість тари, палет, навантаження, сертифікату походження товару. 
Витрати, пов`язані з виконанням даного контракту розподіляються між сторонами відповідно до правил «ІНКОТЕРМС 2010».
Відповідно до пункту 3.1. контракту ціна товару визначається в проформах -інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту.
Пунктом 3.5. контракту визначено, що розрахунок за товар здійснюється в Польських злотих у безготівковому порядку, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок продавця, на підставі виставленого продавцем рахунку (проформа -інвойс) до даного контракту. 
Відповідно до пункту 3.7 контракту розрахунок покупцем за товар здійснюється на умовах, зазначених в додатках (проформах-інвойсах) до даного контракту.
На виконання умов вищезазначеного контракту відповідно до проформи-інвойсу від 05.07.2024 №647/07/20024 сторони контракту домовилися про поставку товару, а саме: інструментів та генераторів TA6500GKWX на загальну суму 82914,60 злотих. 
Окрім того, відповідно до проформи-інвойсу від 12.07.2024 №677/07/20024   (а.с.45, а.с.46 переклад) сторони контракту домовилися про поставку бензинових генераторів TA6500GKWX та дизельних генераторів ТА103000 на загальну суму 67154,40 польських злотих.
Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №35201/07/2024 від 05.07.2024 (а.с.47-48, переклад а.с.49-50) компанія Firma Handlova IN-HOME Justyna SIUDEK поставила позивачу інструменти та генератори TA6500GKWX на загальну суму 82914,60 польських злотих та відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №36169/07/2024 від 12.07.2024 - бензинові генератори TA6500GKWX та дизельні генератори ТА103000 на загальну суму 67154,40 польських злотих.
Оплата товару була здійснено позивачем згідно із платіжними інструкціями в іноземній валюті LV131952/240708 від 08.07.2024 на суму 82914,60 польських злотих (а.с.55, а.с.56 переклад) та LV132413/240712 від 12.07.2024 на суму 67154,40 польських злотих.
З метою митного оформлення імпортованого товару 19.07.2024 декларант ТОВ «ОПТІМУСТОРГ» подав до Волинської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA205140045798U8 на 15 товарних позицій, у тому числі товар №13: «електрогенераторні установки з поршневим двигуном з іскровим запалюванням потужністю понад 7,5 кВА, але не більш як 375 кВА, нові: Бензиновий генератор TA6500GKWX - ємність паливного баку 25 л, напруга 230 В, частота 50 Гц, тип двигуна 4-тактний, з повітряним охолодженням, тип запуску електричний і ручний, максимальна потужність 6,5 кВт/8,12 кВА, номінальна потужність 6 кВт/7,5 кВА, рівень шуму 74 дБ, об`єм мастила в картері 1 л, розхід палива 1 л/год, регулятор напруги (AVR) є, використовується в якості джерела електричної енергії-80шт. Торг.марка: "TAGRED" Виробник: немає даних, CN» та товар №14: «електрогенераторі установки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), потужністю понад 7,5кВА, але не більш як 75 кВА, нові: Дизельний генератор TA10300D - паливний бак 12,5 л, максимальна потужність 7кВт/ 8,75кВА, тип двигуна 1-циліндровий, тип запуску електростартер та ручний, номінальна потужність 6,5кВт/8,12кВА, матеріал обмотки мідна, робочий об`єм 531 куб`ємність мастила 1,7 л, регулятор напруги (AVR) є, використовується в якості джерела електричної енергії -10шт.» (графа 31 МД). 
Митну вартість визначено за першим методом (за ціною договору).
Разом з митною декларацією позивачем до митного органу було подано також передбачений  МК України  перелік документів, на підставі яких товар був придбаний та ввезений на територію України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №1-1705 від 17.05.2024, проформи-інвойси від 05.07.2024 №647/07/20024 та від 12.07.2024 №677/07/20024, рахунки-фактури (інвойси) №35201/07/2024 від 05.07.2024 та №36169/07/2024 від 12.07.2024, автотранспортна накладна від 17.07.2024, платіжні документи в іноземній валюті LV131952/240708 від 08.07.2024 та LV132413/240712 від 12.07.2024, довідку про транспортні витрати №108 від 18.07.2024, договір - заявка №17/07/1 від 17.07.2024, технічні паспорти товару, специфікації вантажу від 09.07.2024 та від 15.07.2024, експортну митну декларацію країни відправлення №24PL431020E0389498 від 17.07.2024.
19.07.2024 позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК України, а саме:  
1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 
3) виписку з бухгалтерської документації; 
4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 
5) транспортні документи; 
6) прайс-лист виробника товару; 
7) платіжні документи.
У відповідь на запит відповідача декларант у листі від 22.07.2024 №14 зазначив, що постачальник повідомив, що сертифікати походження та сертифікат якості в дану поставку не будуть надаватися через їх відсутність; згідно пункту 3.2 контракту №1-705 від 17.05.2024 всі перераховані пункти вже включені в вартість товару та вони не розписувалися окремими витратами; навантажувально-розвантажувальні роботи додані до вартості товару, постачальник сам формує ціни на товар та дану інформацію не повідомляє.
Листом від 22.07.2024 №15 позивач повідомив, що подані всі наявні документи для підтвердження митної вартості та просив прийняти рішення без врахування термінів передбачених частиною третьою статті 53 МК України.
22.07.2024 митний орган за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до  МК України, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000209/2 та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.07.2024 №UA205140/2024/001903, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів.
У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. 
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів в поданих до митного оформлення товарів за митною декларацією №24UA205140045798U8 документи містять розбіжності, зокрема:
- згідно пункту 2.7 зовнішнього економічного контракту від 17.05.2024 № 1-1705 передбачений перелік документів на кожну партію товару, зокрема пакувальний лист, сертифікат походження сертифікат якості, технічний паспорт на товар, необхідні для здійснення поставки. Дані документи не подані до митного оформлення;
- пунктом 3.2 контракту від 17.05.2024 №1-1705 передбачено, що ціна товару включає вартість експортної тари, маркування, митних зборів. 
В Специфікаціях від 09.07.2024 та проформах-інвойсах, які є невід`ємними частиною контракту та товаросупровідних документах не відображено таких складових вартості;
- відповідно до довідки про транспортні витрати 108 від 18.07.2024 у вартість перевезення вантажу включені навантажувально-розвантажувальні роботи, однак в гр.21 декларації митної вартості вартість таких витрат не зазначена, числовий розрахунок для перевірки не наданий. 
Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості;
- в копії митної декларації країни відправлення від 17.07.2024 №24PL431020E0389498 загальна вартість по товару «Бензиновий генератор TA6500GKWX» складає 110999 польських злотих, а згідно рахунків-фактур №110999 від 09.07.2024 та №36169/07/2024 від 15.07.2024 року - 109918 польських злотих, аналогічно по товару «Дизельний генератор TA10300D» в копії митної декларації країни відправлення - 26190 польських злотих, в рахунку-фактурі №36169/07/2024 від 15.07.2024 року - 25935 польських злотих.
Згідно із статтями 53, 54 МК України декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи.
Декларант надано наступні додаткові документи: 
- листом №14 від 22.07.2024 ТОВ «ОПТІМУСТОРГ» надало роз`яснення щодо причин виникнення розбіжностей, вказаних у вимозі митного органу.
Листом №15 від 22.07.2024 повідомлено про відсутність інших документів щодо підтвердження заявленої митної вартості.
У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VIІ ГАТТ 1994 року, МК України, також вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У митного органу відсутні підстави для застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 26 (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2е (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. 
Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар №13 на рівні - 6,30 дол.США/кг (2057,2295 польських злотих/шт) за МД №UA209170/2024/058249 від 16.07.2024; товар №14 на рівні - 6,22 дол.США/кг (3866,443 польських злотих/шт) за МД №UA209230/2024/049999 від 04.06.2024.
Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації №24UA205140046360U6 від 22.07.2024 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.
05.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання додаткових документів в порядку частини восьмої статті 55 МК України, в якому просив прийняти рішення про визнання заявленої митної вартості та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000209/2 від 22.07.2024 (а.с.91) та додатково надав лист від 24.07.2024 вих.№01/2407-2024 (а.с.92) та лист компанії IN-HOME Justyna SIUDEK від 25.07.2024 (а.с.93). Інформація щодо розгляду відповідач даної заяви матеріали справи не містять.
Не погоджуючись із прийнятим Волинською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся із даним позовом до суду. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини другої  статті 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
4) безсторонньо (неупереджено); 
5) добросовісно; 
6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Митне оформлення за правилами регулювання положень частини першої  статті 248 Митного кодексу України  (далі  МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша  статті 257 МК України).
За положеннями  статті 49 МК України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу  (частина друга  статті 51 МК України).
Відповідно до частини першої  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини другої  статті 52 МК України, зобов`язані: 
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;  
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України  визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша  статті 53 МК України).
Згідно частини другої  статті 53 МК України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини п`ятої  статті 53 МК України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У частині третій  статті 53 МК України  визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації; 
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною першою  статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої  статті 54 МК України  митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 57 МК України  встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: 
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК України. 
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Частиною першою  статті 58 МК України  визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. 
В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується.
А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частин четвертої та п`ятої  статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. 
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Із наведених положень колегія суддів висновує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. 
Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій  статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем, подано для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою  статті 53 МК України. 
Оцінюючи доводи сторін у справі щодо наявності підстав у митного органу для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, з метою підтвердження задекларованої митної вартості товару за основним методом – за ціною договору (контракту), подав разом із митною декларацією повний пакет документів, які підтверджують числові значення усіх складових митної вартості згідно з вимогами частини другої статті 53 Митного кодексу України.
Зокрема, до митної декларації були долучені такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №1-1705 від 17.05.2024; проформи-інвойси від 05.07.2024 №647/07/2024 та від 12.07.2024 №677/07/2024; рахунки-фактури (інвойси) №35201/07/2024 від 05.07.2024 та №36169/07/2024 від 12.07.2024; автотранспортна накладна від 17.07.2024; платіжні документи в іноземній валюті LV131952/240708 від 08.07.2024 та LV132413/240712 від 12.07.2024;довідка про транспортні витрати №108 від 18.07.2024; договір-заявка №17/07/1 від 17.07.2024; технічні паспорти товару; специфікації вантажу від 09.07.2024 та 15.07.2024; експортна митна декларація країни відправлення №24PL431020E0389498 від 17.07.2024.
Таким чином, подані документи охоплюють усі необхідні елементи для підтвердження митної вартості товару та відповідають переліку, визначеному законодавством, що свідчить про дотримання позивачем вимог, установлених для застосування основного методу визначення митної вартості.
Оцінюючи доводи сторін щодо підстав митного органу витребувати додаткові документи, суд апеляційної інстанції встановив таке.
Подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті?53 Митного кодексу України, повністю підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що підлягають обчисленню.
Контракт №?1 1705 від 17.05.2024, укладений між ТОВ «ОПТІМУСТОРГ» (покупець) та Firma Handlova INJustyna Siudek (продавець), чітко визначає предмет контракту, строки та умови поставки, ціну товару та контракту, порядок розрахунків. 
Згідно з пунктом?1.3 контракту, номенклатурні дані товару та умови поставки визначаються проформами інвойсами, що є невід`ємною частиною контракту. 
Пункти?2.1 і 3.1– 3.2 контракту деталізують порядок і строки оплати, валюту — польські злоті — та включають до ціни експортну тару, маркування й митні збори.
На виконання договору сторонами було оформлено проформи інвойси: 05.07.2024 №?  647/07/20024 (інструменти й генератори TA6500GKWX — 82?914,60?PLN) та 12.07.2024 №?677/07/20024 (бензинові TA6500GKWX та дизельні TA103000 — 67?154,40?PLN). 
Дані проформи включають найменування товару, кількість, вартість, вагу, умови доставки (FCA Nowe, СРТ Cheіm) та терміни оплати (відстрочка 10 та 2 дні відповідно).
Оплата була здійснена згідно з платіжними інструкціями LV131952/240708 від 08.07.2024 та LV132413/240712 від 12.07.2024 на суму відповідно 82?914,60 PLN і 67?154,40 PLN, з посиланням на контракт №?1 1705 та відповідні проформи.
Рахунки фактури №?35201/07/2024 та №?36169/07/2024 підтверджують аналогічні дані. Асортимент, кількість і вартість співпадають із проформами.
Митний орган вказував, що згідно з пунктом?2.7 контракту мали бути подані пакувальний лист, сертифікати походження і якості, технічний паспорт — однак такі документи не відносяться до переліку, визначеного статтею?53, тому їх відсутність не порушує підстав для застосування основного методу.
Суд встановив, що технічні паспорти були надані разом з митною декларацією №?24UA205140045798U8 від 19.07.2024.
Сертифікати походження й якості не видавалися з причин, підтверджених листом від 22.07.2024 №?14 — постачальник повідомив, що такі документи відсутні, і позивач погодився отримати товар без них.
Пакувальний лист, як підтверджено специфікаціями від 09.07.2024 і 15.07.2024, є інформаційним документом, але не містить вартості, необхідної для митного розрахунку.
Митний орган також вказував, що довідка №?108 від 18.07.2024 про транспортні витрати (20?000?грн) включає навантажувально-розвантажувальні роботи, але ці витрати вже враховані у вартості товару за контрактом (пункт?2.3) і підтверджені договором-заявкою №?17/07/1 від 17.07.2024.
Митниця не надала жодних доказів сумнівів щодо проведення розрахунку.
Також посилання на розбіжності між ціною в експортній декларації та інвойсами не є підставою для відмови від основного методу: експортна декларація не є обов`язковим документом для підтвердження митної вартості за статтею?53, її подання — добровільне. 
Уряд Польщі враховує до вартості товару середньостатистичні перевізні витрати, що пояснює зазначені розбіжності (лист від 25.07.2024).
З огляду на це суд дійшов висновку, що митний орган неправомірно вимагав договорів із третіми особами, додаткових рахунків, експертних висновків, виписок з бухгалтерії — оскільки не встановлено розбіжностей, ознак фальсифікації, або відсутності числових значень, і не доведено необхідність таких документів. 
Сумніви митниці ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на достовірних доказах.
Отже, відмова у застосуванні основного методу та витребування додаткових документів не відповідає вимогам законодавства і є безпідставною.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у  статті 58 МК України  (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 у справі № 815/4686/16.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при проходженні митного контролю позивачем подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). 
Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. 
Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості є не конкретизованим та безпідставним.
Щодо мотивів відповідача про те, що ціни на імпортований товар, є нижчими від цін за аналогічні товари, розмитнення яких вже проводилося, то такі обставини не є та не можуть бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог  МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.
Разом з тим, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованим та мотивованим.
На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. 
Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 в справі № 804/4906/15.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки зазначених документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 у справі № 814/1888/16, від 24.12.2020 у справі № 820/7316/15 вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 821/411/18 зазначено про те, що доводи Митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. 
В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).
Наведені обставини, встановлені у справі, що розглядається, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. 
Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.
Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята  статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої  статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.
Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 810/2749/16 зазначив, що приписи  МК України  зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. 
Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. 
Крім того, відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально, а різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби.
Отже, встановлені обставини дають підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. 
На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару, а позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем-апелянтом не доведена.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, які в силу приписів частини п`ятої  статті 242 КАС України  враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Апеляційний суд вважає, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган послався лише на неподання декларантом додаткових документів, не навів при цьому пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
З огляду на те, що декларантом відповідачу надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Відповідач в порушення вимог  статті 77 КАС України  не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору. 
Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо витрат на правничу допомогу та покликань апелянта на відсутність дотримання критеріїв реальності витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частин першої та сьомої  статті 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно із частиною першою  статті 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої  статті 132 КАС України  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Стаття 134 КАС України  передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частина 7  статті 139 КАС України  передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено у позовній заяві.
Відповідно до статей  1,  30 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У той же час, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 08.08.2024, адвокатським об`єднанням надано наступну правничу допомогу: надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності рішення про коригування митної вартості товарів від 22.07.2024 №UA205140/2024/000209/2 — витрачено 1 годину, вартість послуги за годину — 1000 грн, загальна сума — 1000 грн; підготовка заяви у порядку статті 55 Митного кодексу України — витрачено 1 годину, вартість послуги — 1000 грн, загальна сума — 1000 грн; складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.07.2024 №UA205140/2024/000209/2 — витрачено 8 годин, вартість послуги за годину — 1000 грн, загальна сума — 8 000 грн.
Загальна вартість правничої допомоги становить 10?000,00 грн.
На підставі виставленого рахунку №09/08/24 1 від 09.08.2024 позивач здійснив оплату на користь адвокатського об`єднання в сумі 10?000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 09.08.2024 №24.
Апеляційним судом встановлено, що представником позивача виконано значний об`єм робіт, а тому задоволені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн є співмірними із складністю справи.
При визначенні суми відшкодування колегія суддів, з урахуванням вимог заперечення на клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі  статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Апеляційний суд враховує, що представником позивача був виконаний значний обсяг роботи у справі, який полягав у підготовці адміністративного позову, опрацюванні та долученні доказів у великому обсязі, які в вплинули на вирішення справи на користь відповідача.
Разом з тим, виходячи з обставин справи і предмету спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір витрат, присуджений судом першої інстанції, не завищено та він не суперечить принципу розумності.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законними та скасуванню не підлягають.
Згідно частин першої - четвертої  статті 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам оскаржувані рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої  статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. 
Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржувані судові рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі №140/8637/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін