ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6830/25 Справа № 213/449/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 213/449/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»
відповідач ОСОБА_1 

розглянувши  у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року, 

УСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалося на те, що 25 жовтня 2017 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем укладено кредитний договір № 26256057139102, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитом із строком кредитування до 30 жовтня 2020 року. 
15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за цим кредитним договором. На дату звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за кредитним договором № 26256057139102 становить 81 983,98 грн, що складається із суми боргу по тілу кредиту, відсоткам і комісії. У відповідності до ст. 625 ЦК України позивачем також нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 378,44 грн та 3% річних – 224,14 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 7 570 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про задоволення позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 14 травня 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» було отримано відповідь № 17-6748, у якій АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначає, що передані ним документи надано коректно. АТ «Банк Кредит Дніпро» надав детальні пояснення та зазначив, що дата 30 серпня 2017 року – це фактична дата підписання Клієнтом Комплексного договору про надання банківських послуг. 25 жовтня 2017 року – це дата встановлення кредитного ліміту, а 28 березня 2018 року дата першої транзакції, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку відповідача. На підставі укладеного Комплексного договору та УДБО, кредитні кошти у розмірі суми кредитного ліміту були перераховані Банком на картковий рахунок ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро». Сторони домовились, що Договір вважається остаточно узгодженим та укладеним в момент введення Клієнтом ПІН-коду та/або проведення активних банківських операцій по кредитному рахунку. Таким чином, кредитний договір між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 був остаточно укладений та фактично почав виконуватись сторонами 25 жовтня 2017 року. Використання наданих кредитних коштів відповідачем почало здійснюватися лише з 28 березня 2018 року, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості та виписками по особовому рахунку. Тобто ТОВ «Цикл Фінанс було додано до позовної заяви належні докази, що підтверджують заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 26256057139102, які не в повній мірі були дослідженні судом першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 30 серпня 2017 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір про надання батьківських послуг № 26256057139102, за умовами якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок та видав кредитну картку. Згідно з розділами 9, 10 договору в частині надання кредиту договір є укладеним в дату отримання повідомлення від банку про встановлення ліміту кредиту; право на отримання кредиту з`являється після отримання відповідного повідомлення банку про встановлення ліміту кредиту. Розділ 10 (відмітки банку) не заповнено.
На підтвердження укладення кредитного договору та користування відповідачем кредитними коштами позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача. Датою кредитного договору у виписці зазначено 25 жовтня 2017 року.
15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передав ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 26256057139102 від 25 жовтня 2017 року на суму 81 983,98 грн.
Позивачем надано розрахунок заборгованості, складений АТ «Банк Кредит Дніпро» 14 грудня 2021 року, за кредитним договором  № 26256057139102 від 25 жовтня 2017 року. Згідно з розрахунком заборгованість за кредитним договором № 26256057139102 від 25 жовтня 2017 року становить 81 983,98 грн, з яких: 38 957,78 грн – заборгованість по тілу кредиту, 36 641,04 грн – заборгованість по відсоткам, 6 385,16 грн – заборгованість по комісії.
За кредитним договором № 26256057139102 від 25 жовтня 2017 року розраховані позивачем у відповідності до ст. 625 ЦК України збитки від інфляції становлять 125,36 грн, 3% річних – 20,38 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст.640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи позивач, посилаючись на те, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 26256057139102 від 25 жовтня 2017 року, просить стягнути з нього заборгованість за цим кредитним договором, проте доказів укладення такого договору та самого кредитного договору від 25 жовтня 2017 року позивачем не надано. 
Договір від 30 серпня 2017 року не містить відомостей про встановлення відповідачу кредитного ліміту, умов кредитування, зокрема суми кредиту, строку, порядку нарахування процентів та комісії, ознайомлення позичальника з умовами договору, його згода з ними тощо. 
Доказів встановлення ОСОБА_1 кредитного ліміту 25 жовтня 2017 року позивачем не надано. 
Надані на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, виписка з особового рахунку, розрахунок заборгованості, довідка про розмір заборгованості, витяг з реєстру боржників до договору факторингу стосуються кредитного договору від 25 жовтня 2017 року, факт укладення якого матеріалами справи не встановлено.
На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи. 
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: