Дата документу 19.06.2025 Справа № 335/2019/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 335/2019/25 Головуючий у І інстанції: Стеценко А.В.
Провадження № 22-ц/807/882/25                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2025 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кочеткової І.В.,
Трофимової Д.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2025 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,-
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2025 року справу передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2025 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу вищевказаної справи на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, оскільки ч. 1 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових відносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду не відповідає.
Передаючи справу на розгляд іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня ОСОБА_3 , в інтересах якої подано позов, проживає разом з відповідачем, місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
За положеннями ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає.
Ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.32 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, звертаючись до суду в інтересах малолітньої дитини, позивач зазначав, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, перебуває на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради.  ОСОБА_2  має зареєстроване місце проживання за адресою  АДРЕСА_1 , проте, фактично тривалий час разом з дитиною мешкає за адресою:  АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями низки документів, доданих до позову: подання відділу поліції №1 ЗРУП ГУНПв Запорізькій області від 13.08.2024 та від 21.10.2024; заяви ОСОБА_2  про повернення доньки в її родину; листів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №2674/01-08 від06.11.2024 та № 0331/01-08 від 25.02.2025.
Таким чином, позов, предмет якого стосується захисту прав малолітньої дитини, подано до суду за місцем перебування відповідача - ОСОБА_2 , з якою проживає дитина, взята на облік саме відділом служби у справах дітей по Вознесенівському району м. Запоріжжя, що додатково свідчить про проживання  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 саме в цьому районі.
Суд першої інстанції на вищезазначене належної уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про підсудність цієї справи Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, встановленим законом.
За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід частково задовольнити, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379, п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2025 року- скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2025 року-  скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: