Справа № 463/8875/24                                         Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/737/25                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                15 липня 2025 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Марко О.Р., 
з участю: представника позивача  ОСОБА_1 – 
ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
встановив:
У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати частку  ОСОБА_3 50% статутного капіталу приватного підприємства (далі – ПП) «Центр Безпеки Флоріан» об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та стягнути із ОСОБА_3 на його ( ОСОБА_1 ) користь 5982500 грн., як грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки ОСОБА_3 до статутного капіталу ПП «Центр Безпеки Флоріан», в порядку поділу майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час подружнього життя ними за спільні кошти було створено та зареєстровано за відповідачкою, як засновником та єдиним бенефіціарним власником (з правом 100% частки корпоративних прав), ПП «Центр Безпеки Флоріан» та внесено кошти із спільного бюджету сім`ї в сумі 50000 грн. у статутний фонд даного підприємства. Відповідачка володіє 50% корпоративних прав даного підприємства з розміром частки засновника 25000 грн., що еквівалентно 50% частки статутного капіталу підприємства, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і Статуту приватного підприємства в новій редакції від 2014 року.
Позивач зазначав, що оскільки статутний капітал ПП «Центр Безпеки Флоріан» сформовано за рахунок спільних коштів подружжя, тому частка в статутному капіталі цього підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності, у зв`язку з чим він має право на компенсацію половини вартості даної частки підприємства. 
25.02.2025 року позивач в особі свого представника – адвоката Ортинської Н.В. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, будівлі складу, реєстраційний номер майна: 2329915246101, приміщення в будівлі складу – гаражу літ. «О-1», об`єкт житлової нерухомості: загальна площа 90,1 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що після відкриття провадження в справі ОСОБА_3 відчужила 3 об`єкти нерухомого майна, шляхом укладення договорів купівлі-продажу від 11.12.2024 року, 17.12.2024 року та 05.02.2025 року, що можна відстежити з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1734902646101; приміщення гаражу за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63329246101; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 63232846101, на пов`язану особу – ОСОБА_4 , що свідчить про фраудаторність вказаних правочинів з метою уникнення (реалізації), чи можливості стягнення на майно в майбутньому у випадку задоволення даного позову. 
На переконання позивача, з огляду на вказані обставини, у нього немає сумніву в тому, що відповідачка відчужить й останній об`єкт нерухомого майна, який належить їй на праві особистої власності, вартість якого є майже у три рази нижча від розміру позовних вимог.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
За позицією сторони позивача, відчуження відповідачкою на пов`язану особу трьох об`єктів нерухомого майна відразу після відкриття провадження у даній справі є доказом обґрунтованого припущення про унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки у відповідачки буде відсутнє будь-яке майно, на яке можливо було б звернути стягнення під час виконавчого провадження.
19.03.2025 року сторона відповідача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Окрім того, необхідно зазначити, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №910/12404/21).
Судом встановлено, що предметом спору є поділ майна подружжя, зокрема, шляхом стягнення з відповідачки грошової компенсації, розмір якої є значним. 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач вказував на необхідність вжиття заходів забезпечення у зв`язку із вчиненням відповідачкою дій по відчуженню належного їй майна відразу після відкриття провадження у даній справі, на підтвердження чого надав письмові докази – Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, якою підтверджено відчуження відповідачкою трьох об`єктів нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_4 11.12.2024 року, 17.12.2024 року та 05.02.2025 року (а.с.11-16).
Наведене, на переконання колегії суддів, доводить наявність обґрунтованого припущення про утруднення та/або унеможливлення виконання рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів, у відповідачки на даний час відсутнє майно, за рахунок вартості якого були б у повній мірі задоволені позовні вимоги позивача.
При цьому, необхідно зазначити, що немає підстав для висновку про неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить позивач, заявленим ним позовним вимогам, оскільки згідно висновку про вартість майна (а.с.17-20), ринкова вартість об`єкта нерухомого майна, щодо якого позивач просить застосувати заборону на вчинення реєстраційних дій, є меншою (2007100 грн.), ніж розмір пред`явлених до відповідачки позовних вимог (5982500 грн.).
Також необхідно зазначити, що оскільки сума до стягнення за позовними вимогами позивача є значною, тому вжиття заходів забезпечення позову гарантуватиме позивачу реальне виконання рішення в разі задоволення його позовних вимог.
Суд першої інстанції при вирішенні даного питання не в повній мірі застосував норми процесуального права, які його регулюють, не дав належної оцінки доказам, які було надано суду на підтвердження заявлених вимог, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову за заявою позивача, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, про які просив позивач. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
        ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: приміщення, в будівлі складу – гаражу літ. «О-1», загальною площею 90,1 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , та зареєстрований на праві власності за  ОСОБА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2329915246101. 
Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк 

                                А.В. Ніткевич