УХВАЛА

24 липня 2025 року 
м. Київ 
справа № 260/3254/24
адміністративне провадження № К/990/29970/25  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу адвоката Кушнір Наталії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі №260/3254/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», у якому просив:
- визнати протиправними дії та рішення Міністерства юстиції України щодо незаконного звільнення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-240005) з Державної кримінальної-виконавчої служби України та посади начальника Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №587/к від 22 квітня 2024 року про звільнення з 24 квітня 2024 року з Державної кримінальної-виконавчої служби України підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-240005) з посади начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому;
- поновити підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з 25 квітня 2024 року на Державній кримінально-виконавчій службі України та посаді начальника Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому або на іншій рівнозначній посаді;
- стягнути з Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» №587/к від 22 квітня 2024 року, яким 24 квітня 2024 року звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-240005) з посади начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому.
Поновлено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 в Державній кримінально-виконавчій службі України на займаній на час звільнення з посади начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому з 25 квітня 2024 року.
Стягнуто із Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 25 квітня 2024 року по 06 березня 2025 року у розмірі 197474,72 грн (сто дев`яносто сім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні сімдесят дві копійки), із відрахуванням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.
Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» - начальника арештного дому та стягнення із Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 18747,60 грн (вісімнадцять тисяч сімсот сорок сім гривень шістдесят копійок) із відрахуванням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року у справі №260/3254/24 - скасовано.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовлено.
14 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга адвоката Кушнір Наталії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі №260/3254/24. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судового рішення скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29 липня 1991 року №114, без врахування висновків Верховного Суду, що викладені в постанові від 15 лютого 2021 року у справі №160/3607/19.
Проте, Верховний Суд відхиляє зазначене посилання скаржника, оскільки як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору урахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №160/3607/19.
Також скаржник у тексті касаційної скарги вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі №520/10378/19.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.
Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 10 серпня 2022 року у справі №520/10378/19 щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.
Також, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Суд зазначає, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до часткового опису обставин справи та переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом попередньої інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу адвоката Кушнір Наталії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі №260/3254/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур