ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/20846/24 пров. № А/857/6094/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Чаплик І.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 02.01.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

09.10.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Харківській обл. № /ПС 134650025078 від 11.04.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії по віку;
зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.07.2000р. по 26.07.2010р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. та призначити дострокову пенсію за віком з 04.04.2024р. (а.с.1-4).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.19-20).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Харківській обл. № /ПС 134650025078 від 11.04.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком; зобов`язано ГУ ПФ України в Харківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!»; у решті позовних вимог відмовлено (а.с.50-64).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржили позивач ОСОБА_1 та відповідач ГУ ПФ України в Харківській обл.

Позивач ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у зарахуванні до стажу роботи періоду з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, а саме: зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській обл. зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. (а.с.67-72).
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. він з 15.01.1995р. (запис № 10) по 26.07.2010р. (запис № 11) працював у Львівському естрадному театрі- студії «Не журись!». 
Отже, позивач надав докази своєї роботи, зокрема, в матеріалах справи містяться документи про перебування у трудових відносинах в спірний період; відсутність відображення періоду роботи в базі персоніфікованого обліку не може автоматично позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.
При цьому позивач стверджує, що він не зміг надати докази, які підтверджують факт виконання ним трудових обов`язків у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!», отримання ним заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, оскільки Львівський естрадний театр-студія «Не журись!» існував лише де-юре, фактично не мав керівника, а за юридичною адресою працівники були відсутні; на звернення позивача відповіді не надходили; також позивач звертався усно до Львівського обласного архіву, де його поінформували про відсутність переданих кадрових документів цього театру. Єдиним доказом, який заявник зміг надати суду, була належним чином оформлена трудова книжка.
Водночас, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Окрім цього, суд також не врахував, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях, а отже, має право на соціальний захист згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відмова у призначенні пенсії та відсутність повного врахування стажу порушують соціальні гарантії, передбачені для ветеранів війни. 
Позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до ПФ України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту та ставить під загрозу його законне право на пенсійне забезпечення.
Відтак позивач вважає, що позовні вимоги щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. підлягають задоволенню. 

В поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФ України в Харківській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.78-81).
В обґрунтування апеляційних вимог ГУ ПФ України в Харківській обл. покликається на те, що для зарахування певного періоду трудової діяльності після 2000 року до страхового стажу, який враховується при обрахунку пенсії в Україні, необхідним є підтвердження сплати страхових внесків у відповідний період саме до ПФ України, та, відповідно, наявність інформації про сплату страхових внесків у відповідний період у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування України. 
При цьому, законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку; наявність страхового стажу. 
Зокрема, вік позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії – 56 років; страховий стаж – 21 рік 03 місяці 18 днів, при необхідному не менше 25 років; до страхового стажу позивача частково зараховано період роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. з 15.01.1995р. по 31.12.2003р., а саме: зараховано з 15.01.1995р. по 30.06.2000р.
Водночас, згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з 01.07.2000р. по 26.07.2010р. відсутня сплата страхових внесків. 
Таким чином, страховий стаж ОСОБА_2 зараховано у відповідності зі сплаченими внесками.
Відтак, немає підстав для призначення дострокової пенсії за віком, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, передбачений п.4 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та позивачем не надана довідка про підтвердження таку стажу.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.5-6, 8).
Згідно з довідкою Головного управління /ГУ/ Національної гвардії /НГ/ України № 31/чс від 28.04.2016р. ОСОБА_1 у період з 17.05.2014р. по 12.07.2014р. та з 13.07.2014р. по 25.01.2015р. брав участь у антитерористичній операції (а.с.14).
04.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою про призначення дострокової пенсії за віком на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Харківській обл. розглянуло заяву позивача та 11.04.2024р. прийняло рішення № /ПС 134650025078 про відмову в призначенні дострокової пенсії (а.с.12).
Згідно спірного рішення вік ОСОБА_1 складає 56 років; страховий стаж заявника – 21 рік 03 місяці 18 днів, при необхідному 25 років. До загального страхового стажу частково зараховано період роботи згідно наданої трудової книжки серії НОМЕР_3 від 12.08.1985р. з 15.01.1995р. по 31.12.2003р., а саме: зараховано з 15.01.1995р. по 30.06.2000р., так як на виконання Указу Президента України № 401 від 04.05.1998р. та постанов Кабінету Міністрів /КМ/ України № 794 від 04.06.1998р., № 832 від 08.06.1998р. персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років. Починаючи з 01.07.2000р., обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000р. за даними системи персоніфікованого обліку (п.3 постанови № 794). Відтак, у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж 25 років, передбачений п.4 ч.1 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не подано довідки відповідного зразка про участь в антитерористичній операції.

Не погоджуючись із такими висновками пенсійного органу про відсутність необхідного страхового стажу, та вважаючи достатньою тривалість страхового стажу на дату звернення з заявою про призначення пенсії, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Представленими доказами, зокрема, записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що останній у спірний період працював у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!».
При цьому періоди роботи позивача до 01.01.2004р. підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло на момент виконання ним трудових обов`язків (незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв), та основним документом, який підтверджує стаж роботи до 01.01.2004р., є трудова книжка. За наявності належних записів трудової книжки про роботу позивача (до 01.01.2004р.), які містять посилання на наказ про прийняття та про звільнення з роботи, позивач не має обов`язку зі свого боку надавати будь-які інші документи про роботу на відповідних підприємствах.
Отже, незарахування позивачу до стажу періоду роботи, про який є належні відомості у трудовій книжці, а саме: до 01.01.2004р., не може визнаватися правомірним.
Водночас, щодо періоду роботи позивача починаючи з 01.01.2004р., то у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем заробітної плати за період з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. як підстави для нарахування страхових внесків, такий факт отримання доходу заперечується відповідачем, позаяк не відображений в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Оскільки позивачем не надано доказів отримання ним заробітної плати за вказаний період, нарахування заробітної плати за вказаний період чи будь-яких інших доказів щодо наявності права на отримання заробітної плати за спірний період, то відповідно відсутня і сплата й обов`язок роботодавця нараховувати та сплачувати страхові внески за період, коли дохід не виплачувався.
Отже, відсутні підстави для зарахування позивачу до страхового стажу відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду роботи з 01.01.2004р. по 26.07.2010р.
При цьому суд зауважив, що представленими доказами, зокрема, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , довідкою ГУ НГ України № 31/чс від 28.04.2016р., витягом з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 17 дск від 01.06.2016р. підтверджується безпосередня участь останнього в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Відтак, рішення ГУ ПФ України в Харківській обл. № /ПС 134650025078 від 11.04.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком необхідно визнати протиправним та скасувати, при цьому слід зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!».
Водночас суд зауважив, що матеріали справи не дозволяють зробити висновок про достатність страхового стажу позивача для призначення дострокової пенсії за віком. Крім того, розрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідачів, а відтак суд за вказаних умов не може дійти однозначного висновку про те, що позивачем дотримано усіх визначених законом умов для отримання пенсії за віком.
Відтак, з метою уникнення помилок і порушень права позивача при виконанні рішення суду суд не вважає за можливе задовольнити вимогу про призначення пенсії за віком, оскільки така, з огляду на встановлені обставини, є передчасною.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/, Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. /Порядок № 22-1/, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/.

Частиною 1 ст.9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 01.01.2024р. по 31.12.2024р.за наявності страхового стажу не менше 31 року.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1  зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1  зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок..

Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2024 року мають особи, які досягнули віку 60 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 31 року.
При цьому чоловіки, які є учасниками бойових дій, мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку до 55 років та за умови наявності страхового стажу не менше 25 років.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Відповідно до п.п.«а», «б» ч.1. ст.3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:
особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;
особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;
Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; 
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Встановлено, що записами трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р. підтверджується наступний трудовий стаж позивача (а.с.9-11):
з 01.09.1982р. по 19.07.1985р. проходив навчання у Львівському ПТУ № 48;
06.08.1985р. – прийнятий слюсарем по ремонту обладнанню до автомайстерні №4102 четвертого розряду до Львівського обласного виробничого управління «Львівавтотехобслуговування»;
21.10.1985р. – звільнений з роботи у зв`язку з призовом на військову службу;
02.11.1985р. по 25.11.1987р. – проходив строкову військову службу у Радянській армії;
12.01.1988р. – прийнятий слюсарем з ремонту автомобілів до автомайстерні № 4102 першого розряду до Львівського обласного виробничого управління «Львівавтотехобслуговування»;
07.06.1989р. – звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП УРСР;
07.08.1989р. – прийнятий автослюсарем І розряду в цех № 1 до Львівського заводу «Металопобутремонт»;
01.06.1991р. – звільнений у зв`язку з переведенням на фірму «Сервіс-авто»;
01.06.1991р. – прийнятий автослюсарем І розряду на фірму «Сервіс-авто»;
06.12.1994р. – звільнений з роботи за власним бажанням;
15.01.1995р. – зарахований на посаду завідувача постановкою до Львівського естрадного театру-студії «Не журись!»;
26.07.2010р. – звільнений з посади за поданою заявою;
05.10.2010р. – прийнятий на роботу вантажником до ТзОВ «Маяк-3»;
31.10.2011р. – звільнений з посади за згодою сторін;
21.05.2014р. – прийнятий на посаду директора до ТзОВ «Золоті Леви 2014»;
07.07.2017р. – звільнений з роботи за власним бажанням.

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Як встановлено судом, пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000р. по 26.07.2010р. у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату за вказаний період страхових внесків.

Щодо несплати страхових внесків за відповідні періоди роботи позивача, колегія суддів враховує наступне.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з такої підстави як непідтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем вимог законодавства. 

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Відповідно до ч.2 ста.20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частинами 4-6, 9, 10 ст.20 Закону №1058-IV передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

З моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (01.01.2004р.) було введене поняття «страховий стаж», в той час як до 01.01.2004 застосовувалось поняття «трудовий стаж». До страхового стажу зараховуються періоди, за які були сплачені страхові внески. При цьому до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004р., тобто періоди трудової діяльності до 01.01.2004р. згідно з вимогами Закону № 1788-XII та законодавства СРСР. До 01.01.2004р. стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці. У разі відсутності трудової книжки, а також якщо в ній немає необхідних записів, записи неправильні або вказані неточні дані про періоди роботи для підтвердження трудового стажу, приймаються інші документи, видані за місцем роботи або архівними установами. Після 01.01.2004р. стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку, зважаючи на суми сплачених внесків.

Отже, періоди роботи ОСОБА_1 до 01.01.2004р. підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло на момент виконання ним трудових обов`язків, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, та основним документом, який підтверджує стаж роботи до 01.01.2004р., є трудова книжка. За наявності належних записів трудової книжки про роботу позивача до 01 січня 2004р., які містять посилання на наказ про прийняття та про звільнення з роботи, позивач не має обов`язку зі свого боку надавати будь-які інші документи про роботу на відповідних підприємствах.

При цьому за приписами частини третьої ст.44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Водночас матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про необхідність подання інших документів, ніж ті, які подавались, зокрема, для підтвердження іншими документами періоду роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р.
Отже, незарахування позивачу до стажу періоду роботи, про який є належні відомості у трудовій книжці (до 01.01.2004р.), є протиправним.

Водночас, щодо доводів позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!» згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1985р., апеляційний суд враховує наступне.
Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази нарахування/отримання ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.01.2004р. по 26.07.2010р. як підстави для нарахування страхових внесків, такий факт (отримання доходу) заперечується відповідачем, позаяк не відображений в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано доказів отримання ним заробітної плати за період з 01.01.2004р. по 26.07.2010р., нарахування заробітної плати за вказаний період чи будь-яких інших доказів щодо наявності права на отримання заробітної плати за спірний період, то відповідно відсутня і сплата й обов`язок роботодавця нараховувати та сплачувати страхові внески за період, коли дохід не виплачувався.
При цьому доводи позивача зводяться до того, що обов`язок із подання звітності та сплату внесків і, відповідно, відповідальність за неподання звітності та за не сплату страхових внесків законом покладено саме на підприємство-страхувальника, а тому відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, так і до пільгового стажу роботи.
Однак, такі доводи позивача є необґрунтованими з огляду на те, що у розглядуваному випадку має місце не лише відсутність сплати страхових внесків, але й відсутність нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період, що не спростовується матеріалами справи. 
Тобто відсутня відповідальність роботодавця за несплату страхових внесків, бо такі не нараховувалися через те, що жоден дохід не виплачувався працівнику .
Разом з тим, лише невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, але при умові нарахування і виплати працівнику заробітної плати, не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві. Судом не встановлено неналежного виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, подання звітності, позаяк відсутні докази на підтвердження виникнення такого обов`язку у зв`язку з виплатою доходу позивачу.
Водночас, апеляційний суд враховує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків лише при умові, що таке підприємство нараховувало у цей період заробітну плату працівнику.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду роботи з 01.01.2004р. по 26.07.2010р., оскільки матеріалами справи не підтверджено нарахування позивачу та отримання ним заробітної плати за вказаний період.
При цьому, незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004р. по 26.07.2010р., у зв`язку з відсутністю для такого зарахування правових підстав (не надано доказів отримання позивачем заробітної плати за спірний період, нарахування заробітної плати за такий період чи будь-яких інших доказів щодо наявності права на отримання заробітної плати за спірний період), не порушує соціальні гарантії позивача, передбачені для ветеранів війни, а також не суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту та не ставить під загрозу законне право позивача на пенсійне забезпечення.

Окрім цього, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивач не позбавлений права звернутися до органів Пенсійного фонду України повторно після отримання додаткових документів, що підтверджують нарахування йому у період роботи за 2004-2010 років заробітної плати роботодавцем (у разі фактичного нарахування такої).

Щодо такої підстави про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, зазначеної у рішенні ГУ ПФ України в Харківській обл. № ПС 134650025078 від 11.04.2024р., як неподання довідки відповідно зразка про участь в антитерористичній операції, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом абз.1 п.2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затв. постановою КМ України № 413 від 20.08.2014р. /Порядок № 413/, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема, для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» /Закон №2011-XII/, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст.1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За змістом п.п.19, 20 ст.6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /Закон № 3551-XII/ до учасників бойових дій належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів

Отже, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до його страхового стажу.

Подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком № 22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.
Зокрема, відповідно до пп.5 п.2.1 Порядку № 22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують спеціальний статус особи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р.), а для осіб з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, або яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою КМ України № 413 від 20.08.2014р. (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є: 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідка про період (періоди) участі особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.
Виключенням з цього правила встановлено для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до п.п.19, 20 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та яким також необхідно подати документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком № 413.

Отже, положенням пп.5 пункту 2.1 Порядку 22-1 встановлено, що посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.06.2021р. у справі № 340/576/19.

Отже, враховуючи приписи вказаних вище правових норм позивачу для призначення пенсії на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV необхідно надати один із таких документів:
посвідчення учасника бойових дій;
довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком № 413, серед яких, зокрема, вказано: інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Встановлено, що у матеріалах справи наявне посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , довідка ГУ НГ України № 31/чс від 28.04.2016р., згідно з якою ОСОБА_1 у період з 17.05.2014р. по 12.07.2014р. та з 13.07.2014р. по 25.01.2015р. брав участь у антитерористичній операції, витяг з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 17 дск від 01.06.2016р., згідно з яким позивач з 17.05.2014р. по 25.01.2015р. вважається залученим до антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській областях.

Отже, матеріалами справи підтверджується безпосередня участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Однак, відповідач ГУ ПФ України в Харківській обл. при винесенні спірного рішення про відмову у призначенні позивачу дострокової пенсії не взяв до уваги вищевказані документи та не надав їм оцінку.

Враховую вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність рішення № 203750006385 від 10.05.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14.08.2018р. у справі № 820/5134/17, від 28.02.2020р. у справі № 806/3304/18, від 16.11.2020р. у справі № 640/5615/19, від 04.09.2021р. у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021р. у справі № 320/5007/20 та від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Верховний Суд у постанові від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022р. у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Отже, ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2024р. у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 08.02.2024р. у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024р. у справі № 240/16372/23.

Враховуючи ту обставину, що пенсійний орган розрахував страховий стаж позивача неповно, не взяв до уваги усі складові страхового стажу позивача, суд першої інстанції, з метою дотримання принципу пропорційності, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФ України в Харківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!».

Водночас, що матеріали справи не дозволяють зробити висновок про достатність страхового стажу позивача для призначення дострокової пенсії за віком. Крім того, розрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідачів, а відтак суд за вказаних умов не може дійти однозначного висновку про те, що позивачем дотримано усіх визначених законом умов для отримання пенсії за віком.

Окрім цього, апеляційний суд враховує, що відповідно до п.1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
За змістом п.4.2 Порядку № 22-1 прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Отже, пенсійний орган наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та правильного її обчислення.

Також п.4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії рішенням ГУ ПФ України в Харківській обл. № /ПС 134650025078 від 11.04.2024р.
Отже, дії зобов`язального характеру щодо зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши при цьому до страхового стажу період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. у Львівському естрадному театрі-студії «Не журись!», має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу дострокової пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФ України в Харківській обл.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024р. у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024р. у справі № 460/17257/23.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Харківській обл.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025р. в адміністративній справі № 380/20846/243 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.104-105).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025р. в адміністративній справі № 380/20846/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025р. в адміністративній справі № 380/20846/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 01.09.2025р.