ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2025 р.           Справа№ 910/4733/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Хрипуна О.О. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі судового засідання Цікра А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 26.05.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 (повний текст складено та підписано 19.08.2024)
у справі №910/4733/24 (суддя Ломака В.С.)
за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про       стягнення 25 389 359, 36 грн,-
                                                                                          ВСТАНОВИВ:
          Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Товариство з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 25 389 359,36 грн., з яких: 20 568 617,83 грн. - основний борг за договором від 28.02.2020 року № 324/01/20, 1 550 978,22 грн. - 3 % річних, 3 269 763,31 грн. - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2024 у справі №910/4733/24 позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи" 20 568 617 (двадцять мільйонів п`ятсот шістдесят вісім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 83 коп. основного боргу, 1 550 978 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 22 коп. 3 % річних, 3 269 763 (три мільйони двісті шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 31 коп. інфляційних втрат, а також 380 840 (триста вісімдесят тисяч вісімсот сорок) грн. 39 коп. витрат по сплаті судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи" від 29.07.2024 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі                         №910/4733/24 задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець"  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи" 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндор Енерджи" від 29.07.2024 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі №910/4733/24 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване додаткове рішення скасувати в задоволеній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що:
- стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення адвокатських витрат у розмірі 35 000,00 грн не відповідає критеріям справедливості та є явно завищеними;
- стягнута сума в розмірі 35 000,00 грн не має характеру необхідності, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співставлені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, а тому заявлені позивачем до стягнення витрати є такими, що створюють надмірний тягар для відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
          Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу в судовому засіданні.
Розпорядженням Керівника апарату від 05.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у тривалій відпустці з 27.10.2024, справу №910/4733/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 справу №910/4733/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  05.11.2024 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24, зазначено про розгляд справи в судовому засіданні.
Під час апеляційного провадження до справи від позивача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
01.08.2024 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 29.07.2024 року, в якій останній просив суд стягнути з Підприємства на його користь 448 875,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. До цієї заяви Товариство долучило, зокрема, копії укладеного між ним та Адвокатським об`єднанням "Гвоздій та Оберкович" договору про надання правової допомоги від 16.04.2022 року № 11/1/04-22 з додатком № 4 та додатковою угодою від 26.07.2024 року № 1 до наведеного додатку, акту надання послуг від 26.07.2024 року та опису деталізованого обсягу наданих Товариству послуг до додаткової угоди від 26.07.2024 року      № 1 до додатку № 4 до Договору про надання правової допомоги від 16.04.2022 року          № 11/1/04-22, виставленого Товариству Адвокатським об`єднанням "Гвоздій та Оберкович" рахунку від 14.03.2024 року № 5409 на суму 1 795 500,00 грн. (з ПДВ) та платіжної інструкції від 26.03.2024 року № 264 про оплату наведеного рахунку на суму 1 795 500,00 грн.
08.08.2024 року через систему "Електронний суд" надійшли заперечення Підприємства від 08.08.2024 року проти клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач просив суд відмовити у покладенні на Підприємство витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги, а в разі відсутності підстав для відмови - обмежити розмір такої компенсації до 1 гривні.
У позовній заяві Товариство зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат останнього на професійну правничу допомогу в даній справі, які останнє просить стягнути з Підприємства, становить 1 795 500,00 грн.
Разом із тим, у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 29.07.2024 року Товариство просило суд стягнути з Підприємства на його користь    448 875,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.
У встановлений частиною 8   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   строк позивачем було подано, зокрема, копію укладеного між ним (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Гвоздій та Оберкович" (далі - Адвокатське об`єднання) договору про надання правової допомоги від 16.04.2022 року № 11/1/04-22                              (далі - Договір), за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу (послуги) клієнту, обсяг якої визначається у додатках/додаткових угодах до цього Договору, або іншим чином письмово погоджується сторонами, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар за надані послуги та компенсувати усі фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Відповідно до пункту 5.2 Договору розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата тощо) та порядок проведення розрахунків за надання послуг клієнту визначається у додатках/додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємними частинами.
У додатку від 30.10.2023 року № 4 до Договору його сторони дійшли згоди, що фіксований гонорар, що підлягає оплаті клієнтом Адвокатському об`єднанню за послуги щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до Державного підприємства "Гарантований Покупець" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості, складає еквівалент 35 000,00 Євро (тридцять п`ять тисяч Євро 00 євроцентів) в гривні, що визначається згідно з офіційним курсом гривні до Євро в банках, встановленим на день виставлення рахунку Адвокатського об`єднання.
Загальна сума кожного рахунку збільшується на суму ПДВ.
У додатковій угоді від 26.07.2024 року № 1 до додатку № 4 до Договору клієнт та Адвокатське об`єднання підтвердили, що на момент підписання цієї додаткової угоди клієнт оплатив гонорар Адвокатського об`єднання, визначний пунктом 1 додатку, відповідно до рахунку Адвокатського об`єднання № 5409 від 14.03.2024 року в повному обсязі. У цій додатковій угоді її сторони також дійшли взаємної згоди, що гонорар, визначений пунктом 1 додатку, включає в себе послуги Адвокатського об`єднання щодо представництва інтересів клієнта в декількох судових справах (судових спорах) в господарському суді міста Києва за позовом клієнта до Державного підприємства "Гарантований Покупець" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості. На кожну окрему справу сторони укладають окрему додаткову угоду.
Гонорар Адвокатського об`єднання за представництво інтересів клієнта в судовій справі № 910/4733/24 складає еквівалент 8 750,00 Євро (вісім тисяч сімсот п`ятдесят Євро 00 центів) в гривні, що визначається згідно з середнім курсом продажу гривні до Євро в банках, встановленим на день виставлення рахунку Адвокатського об`єднання.
Товариство надало суду копії акту надання послуг від 26.07.2024 року та опису деталізованого обсягу наданих Товариству послуг до додаткової угоди від 26.07.2024 року № 1 до додатку № 4 до Договору, виставленого Товариству Адвокатським об`єднанням рахунку від 14.03.2024 року № 5409 на суму 1 795 500,00 грн. (з ПДВ) та платіжної інструкції від 26.03.2024 року № 264 про оплату наведеного рахунку на суму 1 795 500,00 грн.
Судом було  враховано заперечення Підприємства від 08.08.2024 року проти стягнення з нього заявленої позивачем суми витрат на оплату професійної правничої допомоги. У наведених запереченнях відповідач вказував на те, що при підготовці заяв по суті справи, наданих позивачем під час її розгляду, збирання значного об`єму доказів на підтвердження пред`явлених вимог не було необхідним, що виключає значні витрати часу спеціаліста в галузі права на підготовку позовів у справах даної категорії.
При цьому, у провадженні Господарського суду міста Києва перебували справи за позовами представника позивача (адвоката Адвокатського об`єднання) до Гарантованого покупця, а саме: № 910/9725/23, № 910/9804/23, № 910/9680/23, № 910/19949/23. У справі                                     № 910/9725/23 з аналогічними позовними вимогами Адвокатське об`єднання зазначало, що фіксований гонорар, що підлягає оплаті клієнтом Адвокатському об`єднанню за послуги щодо представництва інтересів клієнта в господарському суді міста Києва, складає      20 000,00 грн. Під час розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/9804/23 задоволено заяву Адвокатського об`єднання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000,00 грн. У справі № 910/19949/23, яка є аналогічною справі                                                                   № 910/4733/24, позивачем було заявлено до стягнення з Підприємства витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 89 261,76 грн., які були стягнуті судом з відповідача на користь позивача лише частково в сумі 35 000,00 грн.
У той же час, в межах справи № 910/4733/24 до стягнення за надану Адвокатським об`єднанням правничу допомогу Товариством була заявлена сума грошових коштів у розмірі 448 875,00 грн., що підтверджує її надмірний розмір у порівнянні із заявленими до стягнення витратами на професійну правничу допомогу в аналогічних справах. Відтак, вартість правової допомоги безпідставно зросла на 500 %, у той час як за змістом зазначених послуг вони є аналогічними за своєю суттю та фактично складають послугу щодо складання позовної заяви. Більше того, обсяг документів для аналізу обставин спору та підготовки позовної заяви був незначним, справа є нескладною, та не потребувала додаткових зусиль адвоката, а тому значне підвищення суми відшкодування визнано судом безпідставним.
Підприємство зазначило, що проекти процесуальних документів у справах про стягнення з Гарантованого покупця заборгованості були розроблені представником позивача раніше складення позовної заяви у справі № 910/4733/24, а відтак витрати часу на складання відповідних процесуальних документів є явно завищеними та не підлягають задоволенню.
Відповідач також звернув увагу на те, що в описі деталізованого обсягу наданих Товариству послуг до додаткової угоди від 26.07.2024 року № 1 до додатку № 4 до Договору вказано "консультація клієнта" та зазначено про витрати часу тривалістю 2 години. У той же час, послуга консультування щодо питань стягнення в судовому порядку з Гарантованого покупця грошових коштів взагалі не повинна покладатися на відповідача, оскільки консультування клієнта адвокатом щодо ведення справи відноситься до обов`язків останнього, передбаченими Правилами адвокатської етики.
Крім того, витрати на правову допомогу у вигляді юридичного аналізу ухвали господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/4733/24 не є видом адвокатської діяльності та відповідно не може бути предметом правової допомоги, завантаження документів до системи "Електронний суд" не є правовою допомогою, а друк процесуальних документів та додатків до них не є правовою допомогою та не потребують професійних знань.
Більше того, включення до акту надання послуг та деталізованого опису наданих послуг заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 року в справі № 910/9714/22.

Явка представників сторін
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у апеляційній скарзі, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 26.05.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до   ст. 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого додаткового рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 8   ст. 129 ГПК України   розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Положеннями статті 244 Господарського процесуального кодексу України    передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"       визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України       витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3   статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5      статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6             ст. 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Проаналізувавши наданий представником позивача обсяг послуг, врахувавши складність справи, характер спірних правовідносин, а також те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути ані способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про підставність заперечень відповідача, у зв`язку з чим витрати позивача, пов`язані з участю його представника у судових засіданнях зменшено до 35      000,00 грн.
Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою, відповідно сама лише відсутність обгрунтованих заперечень відповідача по сумі витрат, не є підставою для безумовного стягнення їх заявленого розміру.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у праві № 910/19160/21.
Апеляційним господарським судом враховано зазначену судову практику та оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, враховуючи, що умови договору адвоката з клієнтом не є обов`язковими для суду, а з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції в розмірі 35 000,00 грн., про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні.
При цьому підстав для відмови в повному обсязі у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.
Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви.
З огляду на викладене, доводи апелянта (відповідача), викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення заяви, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно  ч. 1     ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                          
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24  задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу    Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №910/4733/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Гарантований покупець".
4. Матеріали справи №910/4733/24 повернути до Господарського      суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
          Повний текст постанови підписано 16.06.2025 після виходу судді Хрипуна О.О. з відпустки.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                О.О. Хрипун

                                                                                А.О. Мальченко