ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 року
м. Харків
справа № 953/12468/23
провадження № 22-ц/818/2086/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участі секретаря: Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року в складі судді Бородіної Н.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про відшкодування шкоди завданої вчиненим відповідачем злочином матеріальної та моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що що 24 липня 2020 року, близько 20 год.50 хв. в районі б. 253 по вул. Дружби Народів в м.Харкові сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Daewoo д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла Honda д.н. НОМЕР_2 , під його керуванням. Відомості про подію ДТП були внесені до ЄРДР та обвинувачений акт у відношенні ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України направлений у суд. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.08.2023р. кримінальне провадження закрито та ОСОБА_2 звільнений від відповідальності, у зв`язку із спливом строків давності. Під час досудового розслідування вина відповідача у ДТП була встановлена проведеними експертизами. Цивільно-правова відповідальність ані водія автомобіля ОСОБА_2 , ані його, як водія, не була застрахована. Внаслідок ДТП йому було спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у пошкодженні його мотоциклу та витрат на лікування, що складає 80770,46 грн. Крім того, неправомірними діями водія ОСОБА_2 йому було заподіяно суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально жити та спілкуватись з близькими, сусідами, оточуючими людьми, призвело до негативних змін у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важність виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності: побоювання майбутнього стану здоров`я, нескінченного фізичного болю. Вказане свідчить про спричинення йому, неправомірними діями ОСОБА_2 , моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 100000 грн, до подання позову відповідач йому відшкодував 8000 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року позовні вимоги – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 47513 грн 60 коп., моральної шкоду в сумі 30000 грн., а також судовий збір в сумі 322 грн. 08 коп.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 631 грн 49 коп.
Рішення мотивовано тим, що позивач надав суду докази на підтвердження факту виникнення ДТП з вини відповідача та розміру завданою йому в результаті ДТП матеріальної шкоди. Проте, враховуючи встановлені обставини ДТП, вимоги Правил дорожнього руху України, які порушив кожний учасники ДТП, суд визначив ступінь вини водія ОСОБА_2 у ДТП від 24.07.2020 у розмірі 60 відсотків та ступінь вини водія ОСОБА_1 у розмірі 40 відсотків. Тому, сума майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача складає 47513,60 грн. При визначені розміру завданої позивачу моральної шкоди суд виходив з конкретних обставин справи, характеру спричинених позивачу моральних страждань та їх наслідків, керувався принципами розумності та справедливості. З урахуванням добровільного відшкодованих коштів в сумі 8000 грн, суд вважав що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково. 

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову частково. 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов до помилкових висновків про наявність підстав для розподілу вини 60% на 40%, оскільки якби позивач не порушив швидкісний режим та був з увімкненим світлом, то ДТП не відбулось би взагалі. Враховуючи висновки експертизи та інші фактичні обставини справи, апелянт просив перерозподілити відповідальність у відсотковому відношенні, оскільки більша частина провини на його думку лежить на ОСОБА_1 та скасувати виплату матеріальної компенсації за викрадений мотоцикл або назначити її після повернення ТЗ власнику. При визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди просив також врахувати факт втрати належного йому автомобілю внаслідок його арешту і подальшого викрадення. Переглянути питання виплати компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 враховуючи викладені обставини. факт завдання в результаті ДТП моральної шкоди і йому, що полягала у стражданнях пов`язаних зі втратою автомобілю та відсутністю можливості виїхати у безпечне місце на початку повномасштабного вторгнення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню виходячи з наступного. 

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 24 липня 2020 року, близько 20 год.50 хв. в районі б. 253 по вул.Дружби Народів в м.Харкові сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Daewoo д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла Honda д.н. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_1 , що сторонами не оспорюється.
Цивільно-правова відповідальність водіїв застрахована не була.
Відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР № №12020220000000931 від 25.07.2020 за ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2023 ОСОБА_2  за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності – звільнено від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження за №12020220000000931 від 25.07.2020 - закрито.
Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12020220000000931 від 25.07.2020 та судового провадження, були призначені та проведені атототехнічні експертизи №7/1278/1279СЕ-20 від 27.08.2020р., №7/1394/1395СЕ-20 від 24.09.2020р., №СЕ-19/121-21/1559ІТ від 22.02.2021р. відповідно до яких:
- у даній дорожній обстановці (24.07.2020р.) водій мотоцикла Honda  ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.3 ПДРУ, технічна можливість запобіганню даного ДТП водієм ОСОБА_3 визначалася виконанням ним п. 12.3 ПДРУ, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру і знаходяться в причинному зв`язку із ДТП ;
- технічна можливість запобіганню даному ДТП водієм автомобіля ЗАЗ Daewoo  ОСОБА_2 , визначалася виконанням ним п.п. 10.1, 10.4 ПДРУ, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру і знаходяться в причинному зв`язку із ДТП ;
- у діях ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.12.4. ПДР, які із технічної точки зору , перебувають у причинному зв`язку із ДТП (швидкість руху мотоцикла складала не менше 70 км. на годину.)
Виходячи із зазначених висновків експертів, які ніким не спростовані, у ДТП від 24.07.2020р. наявна вина обох водіїв, яка полягала у порушенні ними ПДР України.
Пунктом 10.1 ПДР передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пунктом 10.4 ПДР України передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку .
Пунктом 12.3. ПДР України передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно висновку Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл. проф. М.С. Бокаріуса №15371 від 22.09.2020р. величина матеріального збитку , завданого власнику мотоцикла Honda д.н. НОМЕР_2 , в результаті ДТП від 24.07.2020р. , складає 41734,45 грн.
Крім того, згідно медичної виписки, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву лонного і крижово-клубового зчленування зліва, закритий уламковий перелом лівої променевої кістки з вивихом головки лівої ліктьової кістки; закритий перелом правої проміневої кістки зі зміщенням, внебрюшний розрив сечового міхура та перебував на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова » у період з 24.07.2020 по 13.08.2020 ( а.с. 160, 33 – 37, 44 – 45) 
Згідно медичних документів про призначення лікування ОСОБА_1 та наданих позивачем чеків і квитанції на лікування отриманих в результаті ДТП травм він витратив 37454,88 грн ( а.с. 26 – 32, 46 - 50, 159 – 161). 
Сума майнової шкоди спричинена позивачу внаслідок ДТП, яка підтверджена належними та допустимими доказами, складає 79189,33 грн. 
Згідно свідоцтва про реєстрацію мотоцикла Honda д.н. НОМЕР_2 власником є ОСОБА_4 , проте законним володільцем вказаного мотоциклу є ОСОБА_5 у якого наявний оригінал свідоцтва про реєстрацію мотоцикла, оглянутий судом під час розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, при цьому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.
Висновками автототехнічних експертиз №7/1278/1279СЕ-20 від 27.08.2020, №7/1394/1395СЕ-20 від 24.09.2020, №СЕ-19/121-21/1559ІТ від 22.02.2021 у ДТП від 24.07.2020 підтверджується, що вина обох водіїв у виникненні ДТП, що полягало у порушенні ними вимог ПДР України.
При цьому судова колегія погоджується з висновками суду що за характером допущених учасниками ДТП порушень Правил дорожнього руху України, судом правильно визначено ступінь вини у ДТП водія ОСОБА_2 у розмірі 60 відсотків та ступінь вини водія ОСОБА_1 – 40 відсотків. 
Також, судова колегія погоджується, що сума майнової шкоди спричинена позивачу внаслідок ДТП , підтверджена належними та допустимими доказами та дорівнює 79189,33 грн. Тому з урахуванням ступеня вини встановленого судом у ДТП від 24.07.2020, сума майнової шкоди, спричинена винними діями відповідача позивачу, складає 47513,60 грн.
З урахуванням конкретних обставин справи, характеру спричинених моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також принципів розумності та справедливості, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Посилання відповідача на завдання йому в результаті ДТП моральної шкоди не може бути підставою для зміни рішення суду. ОСОБА_2 не позбавлений можливості заявити вимоги про відшкодування моральної шкоди звернувшись до суду з відповідним позовом. 
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                О.Ю. Тичкова

Судді                                                    Ю.М. Мальований

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.