ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7678/25 Справа № 197/1086/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 197/1086/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
заявниця - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа – Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу заінтересованої особи Міністерства оборони України на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Нестеренком О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 травня 2025року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Міністерство оборони України.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є рідною сестрою військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 .
Заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Музиківка Білозерського району Херсонської області, брат – ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Брусилів Житомирської області.
Батьки заявників – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрували шлюб 01.10.1994 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати заявниці ОСОБА_6 , а батька ОСОБА_4 18.04.2012 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 2102/1478/2012 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Заявниця з братом залишилися одні, інших рідних немає і не було.
10.07.2019 заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , про що 10.07.2019 складено відповідний актовий запис № 69, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_9 , дружини – ОСОБА_9 .
30.09.2021 рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області у справі № 197/453/21 шлюб, зареєстрований 10.07.2019, було розірвано.
Як зазначає заявниця, за рік після реєстрації шлюбу, вона повернулась до брата ОСОБА_3 , де вони стали проживати разом та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 у віці 23 років, про що 07.04.2022 складено відповідний актовий запис № 77.
Відповідно до наказу командира 95 окремої десантно-штурмової бригади ЗСУ № 57-РС від 15.04.2022, радіотелефоніст радіо відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла солдат ЗСУ ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захворювання, ушкодження внаслідок військових дій, передбачених законом та воєнних операцій; смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; похований 31 березня 2022 в селі Олександрівка Криворізького району Дніпропетровської області; сім`я – сестра ОСОБА_10 , 1995 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Навіть після реєстрації шлюбу, брат ОСОБА_3 надавав заявниці допомогу, і ця допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, бо чоловік заявниці не забезпечував створену сім`ю.
Залишаючи собі незначні суми для життя, ОСОБА_3 привозив і пересилав заявниці грошові кошти із своєї заробітної плати та «бойові».
Заявниця не працює, доходів не має, пенсії, аліментів чи інших виплат не отримує, і утримання брата було для неї основним джерелом засобів для існування.
Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, а саме - для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.
Встановлення цього факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, адже в квітні 2022 року заявниця вже зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_5 про призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Комісією Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, зроблено висновок про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги через відсутність встановленого судом факту перебування на утриманні.
Посилаючись на викладене, просила суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , утриманцем (перебування на утриманні) загиблого (померлого) ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утриманні загиблого (померлого) ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок заявника.
В апеляційній скарзі заінтересована особа Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції мав би надати оцінку правовідносинам у справі з огляду на приписи ст. 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Частина друга ст. 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” імперативно визначає, що члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію. г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та є сестрою загиблого (померлого) ІНФОРМАЦІЯ_4 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Отже, станом на 22.03.2022, заявниця мала 27 років, тобто, була повнолітня, докази про інвалідність до досягнення 18 років в матеріалах справи відсутні. Системний аналіз вказаних норм права та обставин справи дозволяє прийти до висновку, що заявниця не є особою на яку розповсюджує свою дію ст. 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Зазначає, що квитанції, які містяться в матеріалах справи з призначенням платежу “переказ власних коштів”, не свідчать на користь твердження заявниці, що кошти перераховувалися на її повне утримання, оскільки могли б мати іншу мету. Крім того, загальна сума переказу незначна за період з 02.11.2021 (дата набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу) становить: 22.02.2022 – 3015,08 грн, 07.03.2022 – 3015,08 грн, 07.03.2022 – 1005,03 грн, 12.03.2022 – 2010,05 грн.
Відповідно до Акта від 08.08.2023, комісією у складі депутата Гречаноподівської сільської ради Котлярова Валерія Михайловича та сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складають сім`ю кровного споріднення, як рідні брат і сестра, інших членів сім`ї не мають (а.с. 29). Однак, не вказано реквізитів документа на підставі, яких створена вказана комісія відповідно її компетенція щодо складання вказаного Акту недоведена. Також, в ньому зазначено про ведення спільного господарства (будь-які докази на підтвердження даного твердження не надано), отже він ніяким чином не свідчить про перебування заявниці на повному утриманні брата.
Не можна вважати належними доказами й покази свідків, оскільки з 2019 по 2023 рр. ОСОБА_1 , отримувала щомісячні відрахування з Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації, з 2021 по 2023 – з Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації (документ ЕС від 20.11.2024, а.с. 192-193), а тому їх твердження про те, що заявниця жила на кошти брата є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
На переконання представника Міністерства оборони України докази, які долучені до матеріалів справи, не свідчать про факт повного утримання заявниці ОСОБА_3 .
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці ОСОБА_1 – адвоката Іоаніді Д.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10.03.1995 Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області складено відповідний актовий запис №4 (а.с. 11, 241).
Відповідно до зазначеного актового запису, батьком дитини записаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мати – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 241).
05.10.2012 були внесені відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 (а.с. 241 на звороті).
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 25.02.2002 (з пропуском строку) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області складено відповідний актовий запис №3 (а.с. 11, 239).
Відповідно до зазначеного актового запису, батьком дитини записаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мати – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 239).
Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18.04.2012 року у справі № 2102/1478/2012, ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 13).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 09.12.2011 Виконкомом Дивинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області складено відповідний актовий запис № 6 (а.с. 12).
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 10.07.2019, про що 10.07.2019 Широківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний запис № 69 (а.с. 243).
Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_9 .
25.11.2021 до актового запису було внесено відомості щодо розірвання шлюбу за рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2021 у справі № 197/453/21 (а.с. 244)
Інформація про зміну прізвища після реєстрації розірвання шлюбу у актовому записі відсутня.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07.04.2022 Широківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний запис (а.с. 236-237).
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, причиною смерті є ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а.с. 236 на звороті).
У графі «Відомості про заявника» зазначено ОСОБА_1 (а.с. 236 на звороті).
Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради про реєстрацію місця проживання особи, станом на 15.11.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.05.2019 (а.с. 246).
Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради від 14.06.2022 № 208, ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проживав один (а.с. 248).
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 166/2022 від 21.06.2022, єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 є його сестра – ОСОБА_1 (а.с. 222-257).
Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 256).
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , заповіти не складалися (а.с. 232-234).
Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради від 14.11.2022 № 291, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дійсно з 15.05.2019 зареєстрована в АДРЕСА_2 , але фактично проживає без реєстрації з травня 2021 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному демографічному реєстрі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.2023 (а.с. 161).
Відповідно до Акта від 08.08.2023, комісією у складі депутата Гречаноподівської сільської ради Котлярова Валерія Михайловича та сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складають сім`ю кровного споріднення, як рідні брат і сестра, інших членів сім`ї не мають (а.с. 29).
Відповідно до цього Акта ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство (а.с. 29).
Відповідно до Виписки по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам за період з 01.01.2021 по 14.03.2022, ОСОБА_1 отримувала грошові перекази від ОСОБА_3 : 12.03.2021 – 2010,05 грн, 13.03.2021 – 100,50 грн, 14.03.2021 – 50,25 грн, 17.03.2021 – 50,25 грн, 26.03.2021 – 201,21 грн, 26.03.2021 – 60,30 грн, 22.02.2022 – 3015,08 грн, 07.03.2022 – 3015,08 грн, 07.03.2022 – 1005,03 грн, 12.03.202 – 2010,05 грн.
Згідно з Довідкою за формою ОК-5, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з 2014 по 2018 рр. отримувала щомісячні відрахування з Військової частини НОМЕР_4 , де проходив службу її брат – ОСОБА_3 (документ ЕС від 20.11.2024, а.с. 192-193).
З 2019 по 2023 рр. ОСОБА_1 , отримувала щомісячні відрахування з Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації, з 2021 по 2023 – з Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації (документ ЕС від 20.11.2024, а.с. 192-193).
Свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що в 2021 року заявниця разом з братом приїхали в село Олександрівка, де купили будинок на АДРЕСА_1 . Жили разом, з початком повномасштабного вторгнення – брат поїхав на війну, приїжджав у відпустку.
Свідок ОСОБА_13 повідомила, що заявниця з братом придбали в 2021 році будинок по АДРЕСА_1 . Цей будинок належить близьким родичам свідка. Підтвердила, що брат з сестрою вели спільне господарство, жили на кошти брата ОСОБА_15 , який з 2019 року проходив службу за контрактом в ЗСУ.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що допомога, яка надавалася заявниці загиблим братом, була для неї постійним, систематичним та основним джерелом її існування. Вказані обставини знайшли своє підтвердження фактичними даними, отриманими із досліджених письмових доказів та показів свідків, які не суперечать між собою. Суд дійшов висновку про доведеність факту, що заявниця перебувала на утриманні свого брата до моменту загибелі останнього, як військовослужбовця. Будь-яких даних, які б спростовували факт перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , судом не встановлено. Встановлення даного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, від встановлення якого залежить реалізація її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та іншого порядку його встановлення немає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Метою встановлення факту у даній справі заявниця вказала реалізацію права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» .
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах першому-третьому пункту другого статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до частини шостої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, закладах вищої освіти (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
Відповідно до положень статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (постанова ВС від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц).
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова ВС від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як підтверджено матеріалами справи, згідно з Довідкою за формою ОК-5, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з 2014 по 2018 рр. отримувала щомісячні відрахування з Військової частини НОМЕР_4 , де проходив службу її брат – ОСОБА_3 (документ ЕС від 20.11.2024, а.с. 192-193), що свідчить про надання військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повного та систематичного утримання своїй рідній сестрі ОСОБА_1 , з якою проживав однією сім?єю та вів спільне господарство, й доказів протилежного суду не надано. 
При цьому, судом вірно враховано, що, хоч з 2019 по 2023 рр. ОСОБА_1 отримувала щомісячні відрахування з Управління соціального захисту населення Широківської районної державної адміністрації, з 2021 по 2023 – з Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації (документ ЕС від 20.11.2024, а.с. 192-193), однак, основним джерелом її доходів були кошти, отримані від брата, що підтверджено випискою по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та поясненнями свідків.
Доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 серпня 2025 року.

       Головуючий: 

       Судді: