П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/16998/24	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.                                      Місце ухвалення рішення:  м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними бездіяльність та дії, зобов`язання витребувати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, провести на загальних підставах перерахунок та індексацію пенсії за вислугу років, з усіма надбавками та підвищеннями, стягнення моральної шкоди у розмірі 99999 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 31.07.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнив частково, а саме вирішив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по місту Києву та Київській обл.” від 29.03.2024 р. № 346;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по місту Києву та Київській обл.” від 29.03.2024 р. № 346, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, з урахуванням раніше виплачених сум;
- в задоволенні решти позовних вимог – відмовити;
- у зверненні рішення суду до негайного виконання – відмовити;
- у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення – відмовити.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 01.10.2024 залишив вказане рішення без змін.
Ухвалою від 21.11.2024 суд заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення суду від 31.04.2024 у справі № 420/16998/24      – задовольнив частково; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24 у місячний строк з моменту отримання відповідної ухвали; у задоволенні решти заяви – відмовив.
Ухвалою суду від 30.12.2024 у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про прийняття звіту по справі № 420/16998/24 – відмовлено; заяву ОСОБА_1 щодо звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – задоволено частково; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати протягом 2 (двох) місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24; у задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
21.02.2025 від відповідача надійшов звіт про виконання рішення суду у даній справі, у прийнятті якого суд ухвалою від 12.03.2025 відмовив та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати протягом 3 (трьох) місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24.
10.06.2025 від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у вказаній справі.
Листом від 24.06.2025 Одеський окружний адміністративний суд повідомив, що поданий звіт буде розглянутий судом після повернення справи до Одеського окружного адміністративного суду.
17.07.2025 справа повернулась до Одеського окружного адміністративного суду.
Розглянувши поданий представником відповідача звіт про виконання рішення суду у даній справі, суд встановив, що він обґрунтований наступним: 
- у жовтні 2024 року Головним управлінням виконано рішення суду в межах покладених зобов`язань. Розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 складає 7625,93 грн. Виплату пенсії розпочато з листопада 2024 року. Сума доплати на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 по 31.10.2024 становить 334294,87 грн та обліковується в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з датою набрання законної сили 01.10.2024;
- Бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2024 № 1156 було передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду в сумі 500,0 млн грн. Планом доходів і видатків Головного управління на 2024 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду затверджено кошти в сумі 4 861 400 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області у 2024 році використано всі наявні кошти на цю мету та здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за судовими рішеннями які набрали законної сили до 19.11.2020;
- Наказом Пенсійного фонду України від 31.03.2025 №49, до затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік, затверджено Тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на ІІ квартал 2025 року. В Тимчасовому розписі доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на ІІ квартал 2025 року виділення коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду щодо перерахунку пенсій особам, які є отримувачами коштів за Законом № 2262, не передбачено. Відтак, виплата коштів, нарахованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 по справі №420/16998/24 може бути здійснена виключно в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат та з урахуванням дати набрання рішення законної сили відповідно до абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку;
- з метою виконання рішення суду в повному обсязі, Головне управління листом від 12.05.2025 №2100-0207-5/18939 в черговий раз звернулось до Пенсійного фонду України щодо вирішення питання виплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат на виконання рішення суду. Станом на дату подання звіту відповідь від Пенсійного фонду України на вищевказаний лист не надходила;
- на підставі наведеного, представник вважає, що Головним управлінням, в межах повноважень, здійснено всі необхідні дії з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07 2024 по справі № 420/16998/24.
10.06.2025 від позивача надійшла заява про визнання звіту відповідача від 10.06.2025 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24 як таким, що не підтверджує виконання судового рішення у справі, накладення штрафу, зобов`язання відповідача подати в строк до 10 днів новий звіт про виконання рішення, в якій він просив:
- визнати звіт відповідача від 21.02.2025 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24 як таким, що не підтверджує виконання судового рішення;
- відмовити відповідачу у прийнятті звіту від 21.02.2025 про виконання судового рішення у справі;
- за тривале невиконання без поважних причин рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024  у справі № 420/16998/24 накласти на начальника Головного управління ПФУ в Херсонській області (вказати П. і. б. адресу, рнокпп) штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- штраф стягнути: - 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь державного бюджету України. Стягувачем є Державна судова адміністрація України (код ЄДРПОУ 26255795, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021); - 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь позивача ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Ізраїль;
- копію ухвали направити: - до Державної судової адміністрації України для пред`явлення як виконавчого документа до виконання, у строк три місяці з дня набрання законної сили даної Ухвали; - позивачу-для пред`явлення в якості виконавчого документа до виконання, в строк три роки з дня набрання законної сили даного визначення; 
- з наступного дня після набрання Ухвали законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня в розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції (ч.6 ст. 382 КАС України);
- повідомити Пенсійний фонд України про ухилення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від здійснення повноважень щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24;
- згідно ч.3 ст. 3823 КАС України, зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області протягом 10 днів надати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 р. у справі № 420/16998/24;
- попередити відповідача про накладення повторного штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, у разі ненадання звіту або невиконання судового рішення.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що в порушення норм Закону № 2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України №№ 713, 118, 168, 185, відповідач не виплачує позивачу щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії позивача (Постанова КМУ № 713) та не провів встановленим порядком перерахунки пенсії позивача з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 (Постанови КМУ №№ 118, 168, 185), нараховує та виплачує пенсію в постійному розмірі 7625,93 грн, що склався на 01.12.2019. Водночас судове рішення у справі не містить умови про нарахування та виплату позивачу пенсії у фіксованому розмірі, що склався на 01.12.2019, без доплат та надбавок до пенсії, непроведення на загальних підставах масових перерахунків пенсії. Крім того, представник позивача зазначив, що з матеріалів справи випливає, що відповідач фактично визнає ту обставину, що пенсійні кошти в спірний період нараховані і враховані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії. Однак відповідач наполягає на тому, що виплата таких коштів буде здійснена на підставі вимог підзаконних актів ("порядків") при надходженні відповідних коштів з Державного бюджету України до бюджету Пенсійного фонду України. При цьому, позивач вважав за необхідне зазначити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та сумлінності в діяльності держави. У спірних правовідносинах відповідач не врахував положення закону, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні і відповідно є пріоритетним у застосовних до правовідносин , що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних пенсійних виплат особам, які втратили працездатність. Отже, правові підстави для невиплати заборгованості з пенсійних виплат у справі не встановлені.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року   ОСОБА_1 щодо звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – задоволено частково.
У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про прийняття звіту по справі № 420/16998/24 – відмовлено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати протягом 3 (трьох) місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24.
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 у справі № 420/16998/24 скасувати. 
Винести нове рішення про визнання звіту відповідача від 10.06.2025 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 р. у справі № 420/16998/24 таким, що не підтверджує виконання судового рішення. 
Відмовити відповідачу у прийнятті звіту від 10.06.2025 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24. 
За тривале невиконання без поважних причин рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24 накласти на начальника Головного управління ПФУ в Херсонській області (вказати П. і. б. адресу, рнокпп) штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Штраф стягнути: - 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь державного бюджету України. Стягувачем є Державна судова адміністрація України (код ЄДРПОУ 26255795, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021);
- 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь позивача ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Ізраїль.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що в порушення норм Закону № 2262-ХІІ", постанов Кабінету Міністрів України №№ 713, 118, 168, 185, відповідач не виплачує позивачу щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії позивача (Постанова КМУ № 713) та не провів Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.07.2025 9 встановленим порядком перерахунки пенсії позивача з 01.03.2022 р., 01.03.2023 р., 01.03.2024 р. (Постанови КМУ №№ 118, 168, 185). Вказує, що позивачу нараховується та виплачується пенсія у постійному розмірі 7625,93 грн, що склався на 01.12.2019 р., без проведення її перерахунку та індексації. Водночас зазначає, що судове рішення у справі не містить умови про нарахування та виплату позивачу пенсії у фіксованому розмірі, що склався на 01.12.2019 р., без доплат та надбавок до пенсії, непроведення на загальних підставах перерахунків пенсії. Також зазначає, що позивачу не виплачено заборгованість по пенсії на виконання судового рішення. При цьому компенсація втрати частини доходу не розрахована і не нарахована відповідачем до теперішнього часу, і наміри щодо її виплати у відповідача також відсутні. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, беручи до уваги невиконання в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 по справі № 420/16998/24, прийшов до висновку за необхідність встановити новий строк для подання звіту, а саме 3 (три) місяці з дати прийняття даної ухвали.
При цьому вказав, що у разі незгоди із незастосуванням при обрахунку пенсії позивача масових перерахунків, або незастосуванням окремих постанов Кабінету Міністрів України, так само як у разі незгоди із розрахунком розміру пенсії без врахування наведених обставин, позивач не позбавлений права оскаржити дії/бездіяльність пенсійного органу до суду із відповідним мотивуванням.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України   передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3   ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»   судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України   постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в   статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених   статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями   14,   370 КАС України.
З 19.12.2024 набрав чинності   Закон України від 21.11.2024 № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень»   (далі - Закон № 4094-ІХ), яким   ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України) викладено у новій редакції, а   КАС України   доповнено ст.ст. 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно із п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим   Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 1   ст. 382-2 КАС України   суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Згідно з ч. ч. 1-5     ст. 382-3 КАС України     за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами     частини п`ятої     статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог     частин другої     та/або третьої     статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої     статті 382-1 цього Кодексу     або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Відповідно до ч. 11     ст. 382-3 КАС України     якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до     частини третьої     статті 382-1 цього Кодексу.
Згідно з приписами   ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі   Сорінг проти Об`єднаного Королівства   від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції розглянуто звіт Головного управління Пенсійного фонду України в  Херсонській області та зроблено висновок, що рішення виконане частково, а саме лише в частині здійснення  перерахунку пенсії позивача. 
Так, зі звіту вбачається, що зокрема у жовтні 2024 року Головним управлінням виконано рішення суду в межах покладених зобов`язань. Розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 складає 7625,93 грн. Виплату пенсії розпочато з листопада 2024 року. Сума доплати на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 по 31.10.2024 становить 334294,87 грн та обліковується в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з датою набрання законної сили 01.10.2024
При цьому, рішення суду в частині виплати заборгованості, яка утворилась на його виконання залишається невиконаним, а пенсійний орган посилається на відсутність фінансування.
Так, колегія суддів зазначає, що у рішенні ЄСПЛ ("Лелас проти Хорватії", П.74) зазначено, що державні органи, які не дотримуються законодавства і необхідні процедури, не повинні отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. 
Як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини (див. справи: Виговський проти України; Цанга проти України; Торопов проти України; Бурдов проти Росії та інші): «у жодному випадку державний орган не має права посилатися на відсутність ресурсів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду». 
Верховний Суд у своїх рішеннях постійно зазначає, що, що відсутність або скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду від 07.03.2024 р.у справі № 320/10293/22, від 05.04.2019 р. у справі № 809/248/18, зразкова постанова Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 820/6514/17 та інші).
Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано з посиланням на висновки викладені Верховним Судом України у своїх постановах (зокрема, від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а від 21.08.2019 у справі № 754/3105/17, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а) вказав, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.
Разом з тим, прийшов до обґрунтованого висновку, що не можна вважати фактично виконаним таке рішення шляхом перерахунку пенсії та внесення заборгованості до реєстру судових рішень, адже порядок та спосіб у який таке судове рішення мало бути виконано, встановлений у його резолютивній частині.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено повного та фактичного виконання рішення суду у даній справі, не надано доказів виплати на користь позивача належних йому коштів, а тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про прийняття звіту по справі № 420/16998/24 необхідно відмовити та про необхідність встановлення нового строку для подання звіту, а саме 3 (три) місяці з дати прийняття оскаржуваної ухвали.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що відповідачем не проведено перерахунок пенсії позивача в порушення норм Закону № 2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України №№ 118, 168, 185 та відповідач не виплачує йому щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, передбачену постановою № 713, то суд в черговий час звертає увагу позивача, що в межах справи № 420/16998/24 не досліджувалося питання щодо здійснення масового перерахунку пенсії позивача та її розміру. Крім того, обставини щодо здійснення чи нездійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахунку пенсії позивачу з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. на підставі постанови № 713, перерахунків пенсії позивача 01.03.2022, 01.03.2023 , 01.03.2024 (Постанови КМУ №№ 118, 168, 185) з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також підстави нездійснення такого перерахунку судом не встановлювалися. Отже, обставини та факти, на які посилається представник позивача, як на підстави, які свідчать про невиконання рішення суду, судом під час розгляду справи не досліджувалися, оскільки не були предметом спору, а отже такі обставини не можуть встановлюватися та досліджуватися судом на стадії виконання судового рішення.
В свою чергу, у разі незгоди із незастосуванням при обрахунку пенсії позивача масових перерахунків, або незастосуванням окремих постанов Кабінету Міністрів України, так само як у разі незгоди із розрахунком розміру пенсії без врахування наведених обставин, позивач не позбавлений права оскаржити дії/бездіяльність пенсійного органу до суду із відповідним мотивуванням, про що неодноразово зазначалося судом.
Щодо доводів апелянта, що позивачу не виплачено заборгованості з пенсії, починаючи з 01.12.2019р. по теперішній час, з компенсацією втрати частини доходу за затримку строків виплати пенсії, з посиланням на відсутність бюджетних коштів, то колегія суддів зазначає, що рішенням суду першої інстанції від 30.07.2024 року, у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання ГУПФУ в Херсонській області витребувати з Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" або іншого уповноваженого органу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача за період з 01.01 2008р.  та провести на загальних підставах перерахунок та індексацію пенсії за вислугу років, з усіма надбавками та підвищеннями, у порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-XII, як непрацюючому пенсіонеру, з виплатою заборгованості з пенсії, з урахуванням перерахунку та індексації, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум – відмовлено.
Тобто, право на виплату компенсації втрати частини доходів вищезазначеним рішенням не встановлено.
Незгода з діями відповідача щодо розрахунку виплат пенсії є самостійною підставою для звернення до суду з адміністративним позовом, а поставлені позивачем в рамках судового контролю питання фактично стосуються незгоди з обрахунком пенсії, що може бути предметом нового адміністративного позову, проте не стосується судового контролю за виконанням рішення суду у межах даної справи.
Для висновку про неправомірність дій відповідача в цій частині суд повинен вдатися до оцінки нових доказів та правових підстав такого розрахунку розміру пенсії позивача під час проведення відновлення нарахування пенсії позивача, а також зважити доводи і аргументи обох сторін на підтримку своєю позиції, що є неможливим в порядку здійснення судового контролю, визначеного положеннями статті 382 КАС України.
Щодо вимог про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штраф за невиконання рішення суду, то колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів враховує, що ст. 382 КАС України надає суду право накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штраф за власною ініціативою.
Приписи процесуального законодавства щодо накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу на невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд в питанні накладення штрафу.
Колегія суддів наголошує, що підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Між тим, колегія суддів роз`яснює, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, можливе або у разі ненадання звіту на виконання ухвали суду, або ненадання доказів, які свідчать про невжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду з моменту останнього встановлення строку надання звіту суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 року у справі№ 160/13013/19.
При цьому, суд першої інстанції правомірно погодився з позицією відповідача, що  невиконання рішення суду в частині здійснення виплати пов`язане з об`єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача, оскільки виділення коштів відбувається за відповідними бюджетними асигнуваннями з Пенсійного фонду України. Загальновідомим є і той факт, що на виконанні Пенсійного фонду України та його територіальних органів знаходяться десятки тисяч рішень судів про нарахування та здійснення пенсійних виплат, а заборгованість держави перед пенсіонерами зросла до десятків мільярдів гривень, що відповідно ускладнює її своєчасне  погашення.
При цьому, відповідачем вчинялися дії для виконання рішення суду в частині виплати, зокрема Головне управління листом від 12.05.2025 №2100-0207-5/18939 в черговий раз звернулось до Пенсійного фонду України щодо вирішення питання виплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат на виконання рішення суду. Станом на дату подання звіту відповідь від Пенсійного фонду України на вищевказаний лист не надходила, що не вказує та ухилення від виконання рішення та про бездіяльність відповідача.
Аналізуючи причинно-наслідковий зв`язок невиконання в повному обсязі рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності ознак вини та умислу у діях відповідача та відповідно робить висновок про те, що застосування до нього штрафних санкцій було б несправедливим та безпідставним через відсутність  вказаних кваліфікуючих ознак. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України   (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі   Руїс Торіха проти Іспанії   (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до   ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений  19 серпня  2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова