УХВАЛА

04 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №140/2666/25
адміністративне провадження № К/990/31877/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Гриціва М.І.,
суддів: Стеценка С. Г., Тацій   Л.   В. 
перевірив касаційну скаргу Управління Служби безпеки України (далі ? Управління СБУ) у Волинській області про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління СБУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, і
ВСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління СБУ у Волинській області, яка проявилася в тому, що це Управління у зв`язку зі змінами, які відбулися в порядку нарахування надбавок та доплат, не підготувало та не надало до Головного управління Пенсійного фонду [України] (далі - ГУ   ПФУ) у Волинській області нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року, який визначається на підставі статей 43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704) і стосується визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для обчислення та перерахунку з 01 лютого 2023 року призначеної пенсії;
- зобов`язати Управління СБУ у Волинській області у зв`язку зі змінами порядку нарахування надбавок та доплат, підготувати нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року, який визначається на підставі статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ, постанови № 704 і стосується визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом па 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для обчислення та перерахунку з 01 лютого 2023 року пенсії, які провадяться з дотриманням вимог Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України (далі ? ЦУ СБУ) №515/ДСК від 10 квітня 2018 року та відповідно до наказу ЦУ СБУ від 19 січня 2023 року №5/ДСК «Про упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України з 01.01.2023» у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою.
Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 22 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року позов задовольнив цілком.
2. Управління СБУ у Волинській області не погодилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Підставами для касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у цій справі називає неправильне застосування цими судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Як можна зрозуміти зі змісту касаційної скарги, суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, і таким чином дав підстави для його перегляду з огляду на умови, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Хоча за видовими (критеріальними) ознаками ця справа відноситься до справ незначної складності і у зв`язку з цим за процесуальним законом не належить до тих, які підлягають такому оскарженню, але на противагу цьому скаржник з посиланням на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України намагається довести, що судові рішення у цій справі мають отримати касаційний перегляд, бо порушені у цій справі питання мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а сама справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення. 
3. Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
4. За приписами частин першої, другої статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Водночас приписи цієї статті Основного Закону, які закріплюють право на судовий захист, перебувають у нерозривному зв`язку з приписами Конституції України, які визначають обсяг судового захисту. Зокрема, за правилами пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону касаційне оскарження справді є можливим (доступним), але «у визначених законом випадках». З цієї конституційної формули випливає, що конституційні гарантії щодо права на апеляційний перегляд не можуть зазнавати розсуду законодавця щодо можності звуження права на такий перегляд, натомість щодо права (інституту) на касаційне оскарження навпаки - може. Тобто, законодавець може встановити випадки, коли таке (касаційне) оскарження не є (не може бути) частиною судочинства.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №   1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Також частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
5. Відповідно до частини першої статті 334 КАС України, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 цього Кодексу учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
6. Аналіз цих приписів дає підстави виснувати, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження цих судових актів у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запроваджує умови, за об`єктивного існуванням яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правових норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження. 
7. З тексту касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень, які викладені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з логічних та сутнісних акцентів касаційної скарги простежується, що спірні правничі відносини в цій справі виникли щодо права ОСОБА_1 на отримання від Управління СБУ у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на певне число, яка мала відображати величини (показники, розміри) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які своєю чергою мали бути обчисленні, перераховані на виконання чи дотримання норм законодавства, яке було застосоване у цій справі, щоб потім бути використаними для обчислення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яка йому була призначена раніше.
Управління СБУ у Волинській області у касаційній скарзі переконує, що на виконання судового рішення [рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі №   140/3436/24] видало позивачу довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з відомостями про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які обрахувало на виконання вимог законодавства, що регламентує відносини з її видачі, а також вважає, що відобразило у ній (довідці) величини (розміри) доплат та премії у точній відповідності до вимог згадуваного тут законодавства. У зв`язку з цим переконане, що позивач не мав приводів та підстав вимагати в судовому порядку отримання нової такої самої довідки, оскільки, якщо би обрав [правильний] ефективний спосіб захисту, то мав би домагатися примусового виконання судового рішення, яке за статтею 1291 є обов`язковим до виконання, а не звертатися до суду з новими позовними вимогами про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені / не вчинені на виконання судового рішення, які знай в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Скаржник не противиться тому, що суть спору фактично зводилася до того, чи розміри надбавки за особливості проходження служби та премії відповідно до правил абзацу п`ятого пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №   2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, та інших правил законодавства мали бути визначені у довідці про розмір грошового забезпечення у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою, з якої його було звільнено на пенсію (на цьому наполягав позивач і доводи якого, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій хибно визнали обґрунтованими), чи з посиланням на ці самі приписи законодавства під час оформлення довідки від 14 червня 2024 року № 54/16-88 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на певне число правильним було визначення цій довідці розмірів надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень, посадового окладу та премії (10%) посадового окладу у відсотках, (власне таке визначення правильним вважає сам скаржник).
Знов-таки зі змісту касаційної скарги видно, що скаржник наводить своє трактування фактичних і юридичних підстав позову та в основному фокусує свою аргументацію на те, аби схилити суд касаційної інстанції до того, щоб визнати їх слушними для відкриття касаційного провадження. Натомість, скаржник не наводить причин, які би доводили, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення невмотивовано відступив від усталеного розуміння норм матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, які контекстом їхнього порушення демонструють протиправність дій суду.
Треба нагадати, що у цій справі суд апеляційної інстанції, коли виснував, що зазначення у виданій позивачу [ ОСОБА_1 ] довідці від 14 червня 2024 року № 54/16-88 надбавки за особливості проходження служби в розмірі 32%, надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу та премії в розмірі 10% посадового окладу, не відповідають наведеним нормам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, то послався на правозастосовний висновок Верховного Суду у рішенні від 05 березня 2024 року в зразковій справі № 380/19324/23, яке набрало законної сили на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2024 року, згідно з яким підхід щодо зазначення у довідках про розмір грошового забезпечення різних відсоткових показників надбавки за особливості проходження служби та премії особам, які проходять службу (кадровим військовим) у розмірі фактично виплачених сум, та пенсіонерам з числа військовослужбовців, яким довідки видаються на виконання рішень судів, у гарантовано мінімальних розмірах, є протиправним та таким, що не ґрунтується на нормі закону. 
Щодо цього Верховний Суд також вирішив, що надбавка за особливості проходження служби та премія у довідках про розмір грошового забезпечення, які видаються особам, пенсія яким призначена на підставі Закону № 2262-ХІІ на виконання рішення суду, у справах щодо визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислені шляхом множення відповідних коефіцієнтів, зазначених у постанові № 704, на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, зазначаються у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію.
Суд апеляційної інстанції підкреслив, що справа за наведеними у зразковій справі № 380/19324/23 ознаками (пункт 80) є типовою, тому висновки у зразковій справі підлягають врахуванню судом в іншій справі. Тобто, інакше кажучи, підлягали застосуванню й у цій справі, в якій Управління СБУ у Волинській області намагається переглянути рішення судів попередніх інстанцій.
Отож, повертаючись до загальних критеріїв визначення складності справи, можна підсумувати, що за цими значеннєвими властивостями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.
Волинський окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.
8. Позатим скаржник - Управління СБУ у Волинській області, не заперечуючи, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, які не задовольняють його як відповідача, не підлягають касаційному оскарженню, однак з посиланням на одну з визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України умови прийняття касаційної скарги вважає, що подання цієї касаційної скарги виправдовується наявністю особливих, виняткових спірних правничих відносин, касаційний перегляд яких має (матиме) фундаментальне (прикладне) значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Треба нагадати, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що призводить до великого числа скарг на такі рішення у подібних справах, тощо.
Ці критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
9. Втім аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не дають причин стверджувати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовної практики, оскільки скаржник не розкрив (переконливо не мотивував, не продемонстрував), у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Не вбачаються такі фактори й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі. 
Верховний Суд нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
10. Колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовної практики виникає, насамперед, у тих випадках, коли практики з певного питання нема взагалі і її потрібно сформувати, або бракує єдності у вже сформованій практиці з певного питання.
11. Не видаються обґрунтованими покликання касанта на те, що ця справа з огляду на означені у ній питання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для нього як відповідача і учасника справи, який подає касаційну скаргу, бо не містять фактичних передумов та відповідної (доречної) аргументації для віднесення її (справи) до категорії суспільно чи винятково значимих.
Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки в аспекті обґрунтування такої ознаки учасником справи, який вирішив скористатися правом на касаційне оскарження. Отож, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
В цій касаційній скарзі скаржник таких обґрунтувань не наводить, а його посилання на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підстави для такого прийняття, такими не сприймаються, через те що мають загальний, більш декларативний характер; вони зводяться до цитування цієї норми та викладу фактичних обставин справи з тією інтерпретацією, яку скаржник власне просить визнати допустимою для відкриття касаційного провадження.
12. Верховний Суд підкреслює, що словосполучення «значний суспільний інтерес», яке міститься в процесуальному законі, треба розуміти насамперед як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства загалом, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Це поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
До того ж, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального / процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як настання негативних наслідків для скаржника внаслідок ухвалення цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
13. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франці» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
У відповідь на доводи касаційної скарги про наявність підстави для відкриття касаційного провадження в розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки, як гадає скаржник, нема правового висновку Верховного Суду щодо правильного застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, треба зазначити, що з огляду на зміст цих доводів та точне розуміння правил процесуального закону, який регламентує порядок та підстави відкриття касаційного провадження, названі скаржником причини для реалізації свого права на касаційне оскарження не є слушними й прийнятними. 
14. У світлі наведеного є підстави вважати, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не обмежує доступу особи до правосуддя і не є перепоною для отримання судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить ні Конституції та законам України, ані практиці Європейського суду з прав людини; таке лімітування звернення до касаційного суду викликане винятково особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Звідси, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі треба відмовити.
15. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
16. Отож, можна узагальнити, що Управління СБУ у Волинській області подало касаційну скаргу на судові рішення судів попередніх інстанцій, які не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Служби безпеки України у Волинській області про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від   22 квітня 2025 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          М. І. Гриців
Судді                                                                                                              С. Г. Стеценко                                                                                                              
                                                                                                              Л.   В.   Тацій