ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 394/109/25

провадження № 22-ц/4809/918/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді - Дуковський О.Л., Письменний О. А.,

учасники справи: 

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року (суддя Запорожець О.М.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2025р Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»  (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2021 року № 4243381 у розмірі 23 064,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 30 квітня 2021 року між ОСОБА_1 (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан», Кредитодавець) укладено договір про споживчий кредит (далі - Кредитний договір № 4243381).

Стверджує, що Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором № 4243381 виконав у повному обсязі надавши відповідачу у користування грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності. Однак, Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором № 4243381 у погоджений сторонами строк належним чином не виконав.

На підставі укладеного з ТОВ «Діджи Фінанс» договору від 10 серпня 2021 року № 06Т, ТОВ «Мілоан» відступило своє право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 4243381 позивачу.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором № 4243381, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» відмовлено.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять світлокопію договору про споживчий кредит, в якому його сторонами в графі «Позичальник» зазначено ОСОБА_1 , а в графі «Кредитодавець» - ТОВ «Мілоан». Відповідачем 30 квітня 2021 року о 10.47 годині підписано договір про споживчий кредит, про що зазначено на самому договорі на першій сторінці у верхньому правому кутку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у матеріалах даної справи анкета-заява на кредит №4243381 від 29 квітня 2021 року, відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту, графік платежів, паспорт споживчого кредиту №4243381 не містять підписів, а також відміток про підписання, які б узгоджувалися зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, на переконання суду, позивачем не надано будь-яких доказів наявності боргових зобов`язань щодо відповідача.
Щодо договору відступлення прав вимоги №06Т від 10 серпня 2021 року судом відзначено, що із долучених до позовної заяви додатків до договору відступлення прав вимоги №06 Т від 10 серпня 2021 року неможливо встановити за якими саме договорами ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги позивачу, оскільки вказані додатки не містять будь-якої інформації.
Враховуючи наведене, суд виснував, що позивач жодним чином не довів факт виникнення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, які б були прийняті відповідачем та отримання відповідачем кредитних коштів, тобто не довів факту існування боргових зобов`язань відповідача перед кредитором, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, ТОВ «Діджи Фінанс»  оскаржило його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року у справі № 394/109/25 є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до скріншоту преамбули Кредитного договору даний договір про споживчий кредит № 4243381 від 30 квітня 2021 року підписаний фізичною особою ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - J21774. Викладене свідчить, що між сторонами Кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Стверджує, що алгоритм дій щодо порядку укладення правочину, зокрема в електронній формі, дає підстави вважати доведеним належними доказами факт, що Кредитний договір разом з додатками до нього був дійсно підписаний саме відповідачем.
Щодо висновку суду першої інстанції щодо недоведеності факту отримання відповідачем коштів зауважує, що ТОВ «Мілоан» - це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки Позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий Позичальником рахунок. Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «Мілоан» на виконання умов Кредитного договору перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням 45072140 від 30 квітня 2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Звертає увагу, що на підтвердження факту виконання Первісним кредитором свого обов`язку щодо видачі кредитних коштів та законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви був долучений деталізований розрахунок заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за Кредитним договором, який був сформований, підписаний та наданий Первісним кредитором.
Також вказує на помилковість твердження місцевого суду про те, що неможливо встановити, за якими саме договорами ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги позивачу. Просить врахувати, що Додаток до Договору відступлення прав вимоги № 06Т від 10 серпня 2021 року містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги, тому до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з Додатку до Договору відступлення прав вимоги, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. 
Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які скаржник очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складають витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Крім того, скаржником у апеляційній скарзі заявлено клопотання провитребування у АТ КБ «ПриватБанк» наступних доказів: інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_1 ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 30.04.2021 по 04.05.2021 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 30.04.2021 по 04.05.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону № НОМЕР_2 в анкетних даних ОСОБА_1 .

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 23 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 05 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу. 

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 06 травня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.  

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять світлокопію договору про споживчий кредит, в якому його сторонами в графі «Позичальник» зазначено ОСОБА_1 , а в графі «Кредитодавець» - ТОВ «Мілоан» (а.с.30-33).
Вказано «Підписано ОСОБА_2 , ТОВ Мілоан Час 30.04.2021 10.47» Тобто 30 квітня 2021 року о 10.47 годині підписано договір про споживчий кредит, про що зазначено на самому договорі на першій сторінці у верхньому правому кутку.
Крім того, матеріали цивільної справи містять анкету-заяву на кредит №4243381 від 29 квітня 2021 року (а.с.11), відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту (а.с.14), графік платежів (а.с.34), паспорт споживчого кредиту №4243381(а.с.35).
10 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги №06 Т (а.с.16-20).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали даної справи не містять копії договору про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381, укладеного між ОСОБА_1  та ТОВ «Мілоан», невиконання відповідачем умов саме якого є підставою пред`явленого позивачем позову у даній справі. Натомість, позивачем до позовної заяви додано копію договору про споживчий кредит від 30 травня 2021 року № 1213385 між ОСОБА_1  та ТОВ «Мілоан, та додатки до договору від 30 квітня 2021 року № 4243381.

Тобто договір, на підставя якого заявляється вимога, не наданий, а до апеляційної скарги долучена преамбула договору (а.с.95), ні строк подачі, ні як підтверджуючуючий достатній доказ, даний документ не є. 

Вимоги за договором від 30 травня 2021 року № 1213385, не заявлялись.

У ході судового розгляду даної справи позовні вимоги чи підстави пред`явленого позову позивачем не змінювалися.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
За умовами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо юридичної сили електронного документа, у тому числі, вчиненого в електронній формі правочину. Так, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції наголошував, зокрема, на недоведеності факту укладення між ТОВ «Мілоан»та  ОСОБА_1  договору про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381 з підстав відсутності підписів відповідача, які б відповідали вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а також факту виконання ТОВ «Мілоан» умов цього договору.
З такими висновками апеляційний суд може погодитись не може, враховуючи наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

У ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Під час ухвалення рішення суд має вирішити, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Як передбачено у ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Апеляційний суд враховує, що предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі. Алгоритм та порядок  встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права, а також підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Причиною виникнення спору у даній справі стали стверджувані позивачем обставини укладення між ОСОБА_1  та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381 та виникнення у відповідача заборгованості за цим договором.

Отже, зазначені обставини входять до предмета доказування у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, у силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, сутність яких викладено в ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а також приписів ст. 81 зазначеного Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у цивільному процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Так, за вимогами ст. 175 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Більш того, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що принцип змагальності, як один із основоположних принципів цивільного процесу, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як уже зауважувалось апеляційним судом, відмовляючи у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності, суд першої інстанції послався, зокрема, на відсутність підписів на договорі про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381 та додатках на нього. 
Однак, суд не врахував, що за фактичних обставин справи факт підписання чи не підписання сторонами договору про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381 встановити неможливо через відсутність такого договору (його копії) в матеріалах справи.
Вирішуючи спір у даній справі по суті позовних вимог, суд першої інстанції на викладене безпідставно уваги не звернув.
Разом з тим, відсутність у матеріалах справи договору, невиконання умов якого відповідачем, є підставою пред`явленого позову, виключає можливість встановлення судом як самого факту його укладення, так і обставин його виконання сторонами. 
Наданий позивачем до суду апеляційної інстанції скріншот преамбули Договору про споживчий кредит від 30 квітня 2021 року № 4243381 зазначені обставини не підтверджує, оскільки, у розумінні вимог процесуального закону, його не можна вважати належним доказом у справі.
Диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, тоді як позивач у даному випадку надміру формально поставився до свого процесуального обов`язку подавати усі наявні докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, що зумовлює відповідні негативні для позивача процесуальні наслідки.
Викладене свідчить, що у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» у даній справі належить відмовити з підстав, наведених у даній постанові.
Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, проте дійшов такого висновку не виконавши обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Оскільки судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи, на підставі саме яких зроблено відповідні висновки по суті спору, усунути зазначене порушення вимог процесуального закону іншим шляхом не видається можливим, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням нових висновків в мотивувальній частині. 
Таким чином, подана скаржником апеляційна скарга задоволенню в повному обсязі, не підлягає.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявленого скаржником в апеляційній скарзі клопотання про витребування доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Як вже зазначалось вище апеляційним судом, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).
Всупереч наведеним процесуальним вимогам, скаржником не наведено та не доведено причин, з яких відповідне клопотання не було заявлено до суду першої інстанції, а також не надано доказів, які підтверджували, що позивачем здійснено всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних доказів. До того ж, позивачем не враховані процесуальні особливості апеляційного розгляду справи, що визначені ЦПК України, зокрема, те, що дана справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними матеріалами.  

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні в редакції цієї постанови, мотивувальна частина, здійснені обґрунтування за наслідком апеляційного перегляду.
Судові витрати

Оскільки колегія суддів, так само як і суд першої інстанції, дійшла висновку про неможливість задоволення позову, проте з інших підстав, тобто загальний висновок суду незмінний, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати на правову допомогу залишаються за позивачем. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково. 

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2025 року, мотивувальну частину, змінити в редакції цієї постанови. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний