ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 685/22/25
Провадження № 33/820/427/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., за участю секретаря Цугеля А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  та його захисника – адвоката Семченко Г.С. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Теофіпольського районного суду від 14 травня 2025 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 , працює заступником директора у ТОВ «Зімертал»,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

За постановою суду, 27 грудня 2024 року о 01:39 годин у селі Новоставці Хмельницького району Хмельницької області по вулиці Центральній, 36 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Зімертал», в стані алкогольного сп`яніння, встановленому на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest 6810», тест № 1946 з результатом 1,05 проміле, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 

Не погоджуючись з постановою суду, правопорушник подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження у справі закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Свої вимоги аргументує тим, що висновки суду першої інстанції про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що відсутність прямих доказів керування ним автомобілем (зокрема, відеофіксації руху), не дозволяє зробити беззаперечний висновок про вчинення ним правопорушення. Натомість, суд поклався на припущення, чим порушив принцип презумпції невинуватості.
Отже, в даному випадку вбачається недоведеність його вини відповідно до стандарту «поза розумним сумнівом».
Стверджує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто, доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Крім того, відповідно до ст.266 КУпАП, огляду на стан сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами.
Зазначає, що 27.12.2024 року він не керував транспортним засобом, в суді першої інстанції пояснив, що на момент приїзду працівників поліції автомобіль «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , у салоні якого він перебував, стояв на узбіччі дороги у нерухомому стані, автомобілем він не керував, а лише очікував на свого товариша, який мав його відвезти на даному автомобілі до місця проживання.
Вказане підтверджується відеозаписом, який долучений до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. З відеозапису вбачається, що автомобіль стоїть на узбіччі, двигун, світло фар та габаритні вогні вимкнені. В автомобілі відсутні ключі, оскільки ОСОБА_2 , який керував автомобілем, забрав їх з собою, поки він чекав на його повернення. Доказів про керування ним транспортним засобом в матеріалах справи немає. Факт руху автомобіля та його зупинка працівниками поліції на відеозаписі не зафіксована.
Судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що саме останній керував транспортним засобом та залишив ОСОБА_1 в салоні автомобіля, забравши з собою ключі.
Звертає увагу, що поліцейські не здійснювали відеозапис проведення його огляду на стан сп`яніння. З наданого відеозапису неможливо встановити чи роз`яснені йому права та право висловлювати незгоду з результатами огляду.
Отже, враховуючи наведене, можна дійти висновку, що його огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог закону, а відтак є недійсним.
Стверджує, що він неодноразово повідомляв працівників поліції, що не керував транспортним засобом, але на відеозаписі це не зафіксовано, а сам протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними й допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом його вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, вважає, що пропустив його з поважних причин, оскільки копію повного тексту оскаржуваної постанови його захисник отримала 19 травня 2025 року, що підтверджується розпискою про отримання, яка знаходиться в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши ОСОБА_1 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Теофіпольським районним судом 14.05.2025 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови, повний текст постанови складено 15.05.2025 року, а копію постанови захисник отримала 19 травня 2025 року (а.с.50).
Необізнаність із мотивами прийнятого рішення є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не встановив обставини, які у відповідності з вимогами ст.ст.245, 280 КУпАП підлягають обов`язковому встановленню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що встановлені протоколом про адміністративне правопорушення обставини вчинення правопорушення, які покладені судом в основу рішення, яке оскаржується, не були належним чином перевірені шляхом дослідження інших доказів, які могли і повинні бути встановлені судом.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, вважав доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, встановленому на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest 6810», тест № 1946 з результатом 1,05 проміле.
Однак, поза увагою місцевого суду залишилась та обставина, що сам по собі факт перебування у стані алкогольного сп`яніння особи не є визначальним для кваліфікації діяння за ст.130 КУпАП. Суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій. 
Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що 27.12.2024 року він транспортним засобом не керував, за кермом автомобіля перебував його товариш – ОСОБА_2 , про що він неодноразово повідомляв поліцейських. 
Аналогічні показання ОСОБА_1 надавав і в суді першої інстанції.
Допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_2 підтвердив показання ОСОБА_1 , вказавши, що вночі 27.12.2024 року він відвозив ОСОБА_1 додому, проте, згадавши, що забув вдома посвідчення водія, залишив автомобіль на узбіччі, забрав ключі і побіг додому за посвідченням водія, при цьому ОСОБА_1 залишився його чекати в автомобілі.

З урахуванням того, що суб`єктом відповідальності за ст.130 КУпАП виступає виключно водій транспортного засобу, місцевому суду необхідно було встановити особу, яка керувала транспортним засобом, під час зупинки працівниками поліції на підставі доказів, наявних в матеріалах провадження, а не припущень. 
Так, суд першої інстанції встановив факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 з огляду на поведінку останнього, який розписався в протоколі про адміністративне правопорушення та в акті огляду, і не заперечував, що саме він керував транспортним засобом. 
Також суд проаналізував відеозапис з нагрудної камери працівника поліції і прийшов до висновку, що він повністю підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем. 
Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком, адже він суперечить матеріалам провадження. 
Так, з відеозапису, наявного в матеріалах провадження, дослідженого під час апеляційного розгляду, вбачається, що працівники поліції виявили автомобіль «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , на узбіччі дороги, із вимкненим двигуном, вимкненим світлом фар та вимкненими габаритними вогнями.
Жодних ознак руху та зупинки автомобіля на відеозаписі не зафіксовано.
В автомобілі виявлено ОСОБА_1 на пасажирському сидінні.
Не зафіксовано відеозаписом і самого процесу проведення огляду на виявлення у водія стану алкогольного сп`яніння. 
З долученого до протоколу чеку приладу «Драгер» можна встановити, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проведений 27.12.2024 року о 01:56 годин.
Разом з тим, відеозапис, що доданий до матеріалів справи, розпочинається також з 01:56 годин і з нього вбачається, що працівник поліції перебуває у себе в автомобілі і біля нього немає ОСОБА_1 , що ставить повністю під сумнів правомірність та законність проведення такого огляду.
З наданого відеозапису неможливо встановити чи повідомлено працівником поліції причину проведення огляду, виявлені ознаки як самого керування транспортним засобом, так і стану алкогольного сп`яніння, роз`яснення права висловлювати незгоду з результатами огляду.
Неможливо переконатися і в частині дотримання процедури проведення самого огляду (проведення контрольного заміру, надання герметично закритого мундштука тощо). 
Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення (п.5 розд.11). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відповідно до положень Інструкції після активації нагрудного відеореєстратора все спілкування з особою, яка перебуває за кермом транспортного засобу при його зупинці, повинно бути записане безперервно.
Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведених поліцейським процесуальних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини, пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення у випадку їх оспорювання.

Сам по собі факт підписання розписок про роз`яснення прав та обов`язків, в графі «підпис водія транспортного засобу» не може бути достатнім доказом правомірності складення протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності інших належних доказів і не звільняє орган поліції від доведення правомірності свого рішення.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що 27 грудня 2024 року о 01:39 годин у селі Новоставці Хмельницького району Хмельницької області по вулиці Центральній, 36 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки матеріалами справи жодним чином не підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме недоведений факт керування транспортним засобом, що є необхідною обставиною для кваліфікації дій за ч.1 ст.130 КУпАП, висновок суду першої інстанції про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є безпідставним.
За змістом п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зобов`язаний закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 266, 283, 284, п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року щодо  ОСОБА_1  за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду                                                   І.В. Вітюк