ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня  2025 року
м. Харків
справа № 627/403/23
провадження № 22-ц/818/2249/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, Приватне сільськогосподарсько - рибоводне підприємство « Нововодолазький рибгосп» , Богодухівська районна державна (військова) адміністрація Харківської області
третя особа , яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору : Головне управління Держгеокадастру у Харківській області ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційні скарги Приватного сільськогосподарсько-рибоводне підприємство «Нововодолазький рибгосп», ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 січня 2025 року у складі судді Вовк Л.В.
УСТАНОВИВ:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого ( т.1 а.с. 46 - 52) просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області ( надалі РДА) № 395 від 17.10.2007 «Про передачу в оренду ПСРП «Нововодолазький рибгосп» земельних ділянок із водосховищем «Ковалівське» на території Рябоконівської сільської ради», визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 21.12.2007, кадастровий номер земельної ділянки 6323586200:05:01:0096, укладений між РДА та ПСРП «Нововодолазький рибгосп», скасувати державну реєстрацію договору оренди землі № б/н від 21.12.2007, здійснену 06.02.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області , № запису 49184122.
Позов обґрунтовано тим , що розпорядженням РДА № 540 від 17.11.2005 , ПСРП « Нововодолазький рибгосп» надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із водосховищем та виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для подальшого укладення договору оренди земельної ділянки із земель водного фонду за межами населеного пункту на території Рябоконівської сільської ради для ведення рибогосподарської діяльності. На підставі розпорядження РДА від 17.10.2007 № 395 , 21.12.2007 був укладений договір оренди б/н, орендарем став відповідач ПСРП « Нововодолазький рибгосп» ,якому згідно договору передано в оренду земельну ділянку площею 126,3164 га у тому числі 100, 0896 га під штучними водосховищами , 0,2364 га під гідротехнічними спорудами, 9,2732 га болота, 4,6912 га сіножаті, 1,7877 га пасовища ,10,2383 га інших насаджень. 
17.08.2011 РДА видала розпорядження №242 « Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) для складання державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право власності на земельні частки (паї) реформованих сільськогосподарських підприємств в частині нереалізованого права на сіножаті , пасовища та багаторічні насадження на території Краснокутського району Харківської області». Проєкти були виготовлені. Зміни до договору оренди землі №б/н від 17/07 у зв`язку з цим внесені не були.
Рішенням Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 30.08.2019 ХХХІ сесії VII позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі на місцевості в контурі № 8 ділянка №145 площею 0,2500 га (пасовища).
24.06.2020 державний кадастровий реєстратор своїм рішенням відмовив позивачу у внесенні відомостей до державного земельного кадастру , у зв`язку з тим , що земельна ділянка , на яку позивач має право перетинається з земельною ділянкою з кадастровим номером 6323586200:05:001:0096, яка перебуває в оренді у відповідача ПСРП «Нововодолазький рибгосп».
З метою врегулювання даного питання 21.08.2020 позивач звернувся до РДА та отримав копію спірного договору оренди , де в п.27 зазначено , що передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку. Не зважаючи на це орендодавець РДА і відмовилася вносити зміни до договору. Окрім того, позивач звернувся до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області з заявою щодо поділу землі, оскільки відповідно до змін у законодавстві ,спірні земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів, перейшли до віддання територіальних громад, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.
Крім цього, позивач звертає увагу на те, що площа земельних ділянок ,відповідно до розпорядження РДА № 395 від 17.10.2007, відрізняється від площі земельної ділянки, зазначених в договорі оренди землі б/н від 21.12.2007, що на його думку, є підставою вважати цей договір оренди землі недійсним.
На думку позивача вищезазначене розпорядження неправомірне та підлягає скасуванню, оскільки РДА перевищила свої повноваження , передавши землі колективної власності АТ АФ «Промінь» в оренду відповідачу ПСРП «Нововодолазький рибгосп». РДА не мала права на розпорядження спірною земельною ділянкою із земель державної власності, розташованої за межами населеного пункту, для таких потреб як ведення рибного господарства, оскільки законодавством, яке діяло на момент виникнення правовідносин, вона не була наділена такими повноваженнями. Районна адміністрація лише мала право передавати земельні ділянки для ведення водного господарства, а питання пов`язані із землями для ведення рибного господарства, займається обласна адміністрація. Таким чином позивач вважає , що розпорядження районної держадміністрації про передачу земель в оренду із водосховищем є незаконним та підлягає скасуанню , а договір оренди від 21.12.2007 №б/н визнанню недійсним .
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 січня 2025 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення обгрунтовано тим, що позивач надав суду належні докази на підтвердження того, що РДА при ухваленні оскаржуваних рішень та укладенні договору оренди  перебрала на себе повноваження Харківської обласної державної адміністрації. Тому оспорювані позивачем  вище правові акти індивідуальної дії  РДА, видані не у межах наданих їй законом повноважень органа виконавчої влади, а саме: статей 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч. 3 ст. 122, ст. 124 ЗК України. Проте у задоволені позову належить відмовити, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх прав. Визнання незаконним та скасування розпорядження Краснокутської РДА Харківської області № 395 від 17.10.2007 , визнання недійсним договору оренди землі №б/н від 21.12.2007, кадастровий номер земельної ділянки 6323586200:05:01:0096, укладений між Краснокутською РДА Харківської області та ПСРП «Нововодолазький рибгосп», скасування державної реєстрації договору оренди землі №б/н від 21.12.2007, не призведуть до відновлення його прав. Ефективним способом захисту позивача у спірних правовідносинах є витребування спірної земельної ділянки на користь позивача в порядку визначеному ст.,ст. 387,388 ЦК України.
Не погодившись з рішенням суду  Панченко О.О., яка діє в інтересах ПП Сількогосподарсько - риболовне підприємство «Нововодалазький рибгосп» ( надалі ПСРП), подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм процесуального права просить апеляційну скаргу задовольнити та змінити мотивувальну частину рішення суду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов до висновків, що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, позивачем не надано належних та допустимих доказів накладення (перетину) між собою земельних ділянок площею 0,2500 га, номер земельної ділянки 145 в контурі 8, яку має намір отримати у власність позивач із земельною ділянкою з кадастровим номером 6323586200:05:001:0096 або іншого порушення прав позивача з вини відповідача. Крім цього судом застосована не релевантна практика Верховного Суду та вимоги нормативно – правових актів, що на час виникнення спірних правовідносин не діяли. У постанові Верховного Суду у справі № 615/1267/16-ц на яку послався суд , Верховний Суд застосовував приписи ЗК України, зокрема статей 122-124 в редакції Закону України від 03.03.2011 № 3123-VI, якими було врегульовано особливості передачі в оренду земельної ділянки на момент виникнення правовідносин, які були предметом розгляду у справі № 615/1267/16-ц, тоді як у справі № 627/403/23 яка розглядається, ОСОБА_1 звертаючись із позовними вимогами посилався на приписи статей 122-124 ЗК України в редакції Закону України від 11.01.2005 року № 3404-IV, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, що є очевидно відмінним. Висновки Верховного Суду у справі № 615/1267/16-ц, на яку посилається ОСОБА_1 та суд першої інстанції відповідають вимогам закону, в редакції, що набула чинності після виникнення спірних правовідносин. Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини у зазначених справах є подібними. Положеннями чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства передбачалась можливість делегування обласними державними адміністраціями повноважень районним державним адміністраціям щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду із земель державної власності за межами населених пунктів. Зазначив, що органом, уповноваженим на теперішній час розпоряджатися спірною земельною ділянкою є Краснокутська селищна рада Богодухівського району. З 2023 проведено заміну сторони, а саме: "ОРЕНДОДАВЦЯ" в договорі оренди № б/н від 21.12.2007 шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 25.07.2023 (копія додаткової угоди в матеріалах справи). З 25.07.2023 за договором оренди № б/н від 21.12.2007 року "ОРЕНДОДАВЦЕМ" є Краснокутська селищна рада.
20.02.2025  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі.  Зазначив, що позивач, не є власником земельних ділянок, однак, через незаконне укладення договору оренди від 21.12.2007  між Краснокутською РДА Харківської області та ПСРП не може реалізувати своє право на отримання належних йому земельних ділянок у власність. Тому висновки суду щодо необхідності звернення Позивача в даному випадку з віндикаційним позовом, є безпідставними. Щодо посилань суду першої інстанції на рішення № 183/1617/16 Великої Палати Верховного Суду, необхідно відзначити, що правовідносини, з приводу яких розглядалися зазначені справи, не є тотожними з тими, які мають місце у даній справі. Позивачем у даній справі є не власник майна, а особа, яка через державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі укладеного з порушенням закону договору оренди не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки. Судом першої інстанції було встановлено відсутність повноважень Краснокутської РДА Харківської області по розпорядженню переданими ПРСП в оренду землями для ведення рибного господарства. Проте, встановивши факт відсутності повноважень сторони договору на його підписання, суд безпідставно не застосував ст.ст. 203, 215 ЦК України та відмовив у визнанні договору оренди недійсним. Крім того, судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки доводам Позивача щодо відсутності у Краснокутської РДА Харківської області приймати рішення щодо передачі в оренду земель колективної власності. В той же час, земельні ділянки у відання Краснокутської РДА Харківської області не передавалися, вказана обставина свідчить про відсутність у неї повноважень щодо розпорядження землями, які перебувають у колективній власності. 
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ПСРП підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 26.12.2003 між Краснокутською РДА Харківської області та ПСРП « Нововодолазький рибгосп» укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду всього площею 117,6 га з метою сільськогосподарського використання для розведення ,вирощення та вилову риби строком на 15 років ( а.с.39 т.2)

Згідно розпорядженням Краснокутської РДА Харківської області №540 від 17.11.2005 , яким внесені зміни до розпорядження від 26.12.2003 № 384 « Про надання в довгострокову оренду ПСРП « Нововодолазький рибгосп» земельної ділянки земель водного фонду на території Рябоконівської сільської ради » та визання таким, що втратило чинність розпорядження голови райдержадміністрації від 13.05.2005 №189 « Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 26.12.2003 № 384» , ПСРП « Нововодолазький рибгосп» надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із водосховищем та виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для подальшого укладення договору оренди земельної ділянки із земель водного фонду за межами населеного пункту на території Рябоконівської сільської ради для ведення рибогосподарської діяльності. ( а.с. 10 т.1)
Розпорядженням голови Краснокутської РДА Харківської області від 17.10.2007 №395 ПСРП « Нововодозазький рибгосп», надано в оренду земельні ділянки із водосховищем « Ковалівське» на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області загальною площею 132,2278 га . ( а.с. 177 т.1)
Договором оренди землі №б/н від 21.12.2007 , орендодавець Краснокутська РДА Харківської області, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 17.10.2007 № 395 , надала ПСРП « Нововодолазький рибгосп» в оренду земельну ділянку із земель водного фонду загальною площею 126,3164 га , у тому числі 100,0896 га під штучними водосховищами, 0,2364 під гідротехнічними спорудами , 9,2732 га болота , 4,6912 сіножаті ,1,7877 га пасовищ , 10,2383 га інших захисних насаджень, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Рябоконівської сільської ради , строком на 49 років . Договір оренди зареєстрований в Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2007 за № 040769900002 ( а.с. 168-175 т.1)
Пунктом 15,16 договору оренди визначено, що цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду для рибогосподарських потреб.
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 26.12.2007, ПСРП «Нововодолазький рибгосп» отримано земельну ділянку у користування площею 126,3164 га ( а.с.176 т.1)
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 08.02.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 6323586200:05:001:0096 площею 126,3164 га, яка перебуває в оренді в ПСРП «Нововодолазький рибгосп», згідно договору оренди землі б/н від 21.12.2007, зареєстрована 06.02.2023 , номер запису про інше речове право 49184122  ( а.с. 187 т.1)
25.07.2023 між ПСРП « Нововодолазький рибгосп» та Краснокутською селищною радою Богодухівського району Харківської області укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі б/н від 21.12.2007 ( кадастровий номер земельної ділянки 6323586200:05:001:0096), згідно якого сторону договору , орендодавця Краснокутську РДА Харківської області , замінено на Краснокутську селищну раду Богодухівського району Харківської області , внесені зміни про нормативну грошову оцінку земельної ділянки , про розмір орендної плати, її обчислення та внесення . ( а.с. 185 т.1)
Витягом з Державного реєстру речових прав від 04.08.2023, додаткова угода №1 від 25.07.2023 укладеної між ПСРП «Нововодолазький рибгосп» та Краснокутською селищною радою Богодухівського району Харківської області на земельну ділянку з кадастровим номером 6323586200:05:001:0096 зареєстрована у Державному реєстрі речових прав. ( а.с. 187 т.1).

Відповідно до розпорядження Краснокутської РДА Харківської області №395 від 17.10.2007, 21.12.2007, окрім зазначеної земельної ділянки, було укладено ще 5 договорів оренди землі №б/н між Краснокутською РДА Харківської області та ПСРП «Нововодозазький рибгосп», а саме земельні ділянки площею 0,3778 га , 2,5976 га , 0,1629 га , 0,7413 га , 2,0318 га , про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав від 11.02.2023, 04.08.2023 ,08.02.2023 ( а.с. 191 -210 т.1 )
17.08.2011 Краснокутська РДА Харківської області видала розпорядження №242 «Про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) для складання державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на право власності на земельні частки (паї) реформованих сільськогосподарських підприємств в частині нереалізованого права на сіножаті, пасовища та багаторічні насадження на території Краснокутського району Харківської області». ( а.с. 29 т.1)
Рішенням ХХХI сесії VII скликання Рябоконівської сільської ради Краснокутського від 30.08.2019 , ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) , земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,5205 га (сіножаті) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель реформованого АТ АФ « Промінь» на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області для подальшого надання у власність ( а.с. 23 т.1)
Колективна власність АТ АФ «Промінь» підтверджена державним актом на право колективної власності на землю серії ХР-18-00000702, яка підлягала розпаюванню, відповідно до Указу Президента України №720 від 08.08.1995. ( а.с. 33-34 т.1)
Згідно з рішенням № РВ-6302417552020 державного кадастрового реєстратора відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.06.2020, ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі поданої ним заяви від 22.06.2020. Підставою для відмови стало те, що земельна ділянка, яку заявник має намір зареєструвати, частково накладається на іншу земельну ділянку з кадастровим номером 6323586200:05:001:0096. У зв`язку з наявністю такого перетину здійснити державну реєстрацію запропонованої ділянки неможливо (а.с. 25 т.1).
Згідно п. 27 договору оренди землі № б/н від 21.12.2007, зазначено, що передача в оренду земельної ділянки, не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку.
ОСОБА_1 неоднаразово звертався до Богодухівської РДА Харківської області правонаступника Краснокутської РДА Харківської області, Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (титульного власника землі ), відповідачі відмовили позивачу внести зміни до договору.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правовим висновком ВС у постанові від 19.02.2024 у справі №567/3/22 кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98) постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, (провадження № 14-67цс20).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження№ 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити належний позов до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі№ 145/2047/16-ц, (провадження № 14-499цс19).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина другастатті 52 ЗК України).
Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина другастатті 152 ЗК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником (співвласником) майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам.
У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.
У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий влансик яким є позивач у справі може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.
До подібного за змістом висновку дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18) зроблено висновок, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.
Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування положень статей 387 та 388 ЦК України, є неефективними.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/18 (провадження № 14-208цс18).
У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/8412/19 (провадження № 61-10353св22) зазначено, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (див. постанову Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17, (провадження № 61-29040св18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц(провадження № 14-2цс21).
Відповідно до загального правила, у разі якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, належним та ефективним способом захисту права є пред`явлення вимоги про витребування цього майна у зазначеної особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.
Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 № 183/1617/16 (14-208цс18).
Вимога про визнання наказів про надання земельних ділянок незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою; така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (провадження №12-157гс19).
Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що він не є власником спірної земельної ділянки, тому суд дійшов помилкового висновку про неефективність обраного ним способу захисту спростовуються змістом позовної заяви. 
А саме, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що набув право власності на земельний пай та після виготовлення ним технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цього паю ( відновлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості) в контурі № 8 ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2500 гр ( пасовища) не зміг зареєструвати належне йому право власності, оскільки належна йому земельна ділянка має перетин з земельною ділянкою, що знаходиться в оренді у ПСРП. 
Таким чином, беручи до уваги викладене, а також зважаючи на підстави та зміст позову, характер спірних правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає належному способу захисту, не призводить до відновлення порушених прав, оскільки є неефективним; спосіб захисту порушеного права у наведеному випадку, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає звернення з віндикаційним позовом, оскільки, як уже зазначалося, саме у віндикаційному позові буде вирішено спір про речове право.
Отже, враховуючи наведене, обраний позивачем щодо предмета спору, у справі, яка переглядається, спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного, на його думку, права, а тому не спроможний надати ефективний захист права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні їх позовних вимог.
Разом з тим, судова колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у позові у зв`язку з обранням позивачем способу захисту, що є неефективним, проте зробив передчасні висновки щодо неправомірності дій РДА по розпорядженню спірною земельною ділянкою. Зазначена оцінка може бути надана судом під час розгляду спору про витребування спірної земельної ділянки в порядку встановленому ст. 388 ЦК України. 
При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність оспорювання розпорядження РДА без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке розпорядження за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на яке воно спрямоване.
Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Крім цього земельна ділянка позивача має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).
Тому позивач може витребувати від особи, яка незаконно заволоділа такою земельними ділянкою лише у разі доведення її перетину( часткового накладання).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження  № 14-90цс23).
Судова колегія звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що ПСРП буде позбавлена права оренди не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у оренду ПРСП не ставиться під сумнів. 
Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить позивачу та накладається на земельну ділянку, що знаходиться в оренді у ПРСП. 
У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним, що саме по собі є достатньою підставою для відмови в позові, судова колегія вважає недоцільним надавати оцінку іншим доводам апеляційних скарг Приватного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства «Нововодолазький рибгосп» та ОСОБА_1 оскільки вони не впливають на загальний висновок щодо необґрунтованості заявлених вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.
Оскільки доводи апеляційної скарги Приватного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства «Нововодолазький рибгосп» частково знайшли своє підтвердження, а саме щодо наявності підстав для зміни рішення суду, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства «Нововодолазький рибгосп» слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Мотивувальну частину рішення суду слід змінити виклавши її в редакції цієї постанови. 
Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарсько-рибоводне підприємство «Нововодолазький рибгосп» - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 січня 2025 року - змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.      
Повний текст постанови складено 11.07.2025 року.  
Головуючий                                                                         О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                 Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина