Ухвала     
 
01 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 572/2164/23
провадження № 61-8958ск25 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 07 липня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року.
 
На підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження. Постанова Рівненського апеляційного суду ухвалена 06 березня 2025 року (повне судове рішення складено 06 березня 2025 року). Касаційна скарга подана до Верховного Суду 07 липня 2025 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті. Тобто з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (ураховуючи вихідні дні) було 07 квітня 2025 року. 
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що: з касаційною скаргою вона особисто звернулась до Верховного Суду у травні 2025 року, де вказувала, що вона особисту участь у апеляційному розгляді справи не брала, повноважень на представництво своїх інтересів після апеляційного перегляду нікому не передавала, повні рішення судів їй не надсилались, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції про надання судових рішень. Повне рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 отримала 08 травня 2025 року, а постанову апеляційного суду 12 травня 2025 року, у зв`язку з чим відповідно до статті 390 ЦПК України мала право на поновлення строку для подання касаційної скарги до 13 червня 2025 року. Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року у задоволенні клопотання відповідачки про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження відмовлено, а касаційну скаргу залишено без руху із зобов`язанням сплатити судовий збір у сумі 9 183,62 грн. Відповідачка на підтвердження права на поновлення строку послалась на порушення судами процесуального обов`язку направити повний текст судового рішення учасникам спору та на одержання нею копій рішень 08 та 12 травня 2025 року. Також відповідачка обґрунтувала помилковість вимог ухвали Верховного Суду від 03 червня 2025 року про необхідність доплати судового збору у сумі 9 183,62 грн.  Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року касаційну скаргу визнано неподаною. Відповідачка указує, що Верховним Судом до 03 червня 2025 року їй не відмовлялось у прийнятті касаційної скарги взагалі, а відмова поновити процесуальний строк не обґрунтовувалась. До клопотання додано копію заяви ОСОБА_1 від 03 липня 2025 року про ознайомлення з матеріалами справи; фотокопії розписок ОСОБА_1 про отримання у справі копії рішення 08 травня 2025 року та постанови 13 травня 2025 року.
 
У заяві, яка подана засобами поштового зв`язку 10 липня 2025 року ОСОБА_1 уточнює, що у касаційній скарзі помилково вказано, що вона складена ОСОБА_3 (дівоче прізвище) замість ОСОБА_1 . Також вказує, що вправі посилатись як на підставу для поновлення строку касаційного оскарження на свою відсутність при проголошенні судових рішень та не надсилання судами їх повних копій. 
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
У частині другій та третій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року оприлюднено в ЄДРСР 10 березня 2025 року. 
 
Аналіз постанови Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року, яку оприлюднено в ЄДРСР, свідчить, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 брала участь через представника - адвоката Твердого М. К., який подав апеляційну скаргу.
 
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).
 
У частині другій статті 386 ЦПК України передбачено, що копії судових рішень суду апеляційної інстанції повторно видаються судом, який розглядав таку справу як суд першої інстанції.
 
Також, зокрема, аналіз ухвал Верховного Суду від 01 квітня 2025 року та від 25 квітня 2025 року свідчить, адвокат Твердий М. К. 29 березня 2025 року та 01 квітня 2025 року подавав касаційну скаргу в інтересах ОСОБА_4 - батька відповідачки. 
 
В ухвалі Верховного Суду від 18 квітня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126938084), повертаючи касаційну скаргу в частині особи, яка її подає - ОСОБА_1 , на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року, Верховний Суд виходив з того, що касаційна скарга підписана представником Твердим М. К., яким зазначено, що він є представником відповідачки ОСОБА_1  та ОСОБА_4 .
 
Окрім цього, ухвала Верховного Суду від 03 червня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127826050) свідчить, що 27 травня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року, у якій заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги з підстав того, що повний текст постанови отримано нею у приміщенні суду першої інстанції 12 травня 2025 року. Однак, оскільки заявницею не було надано доказів порушення судом апеляційної інстанції порядку направлення сторонам копії постанови та не вказано конкретних обставин та поважних причин, що завадили їй вчасно подати касаційну скаргу, касаційну скаргу було залишено без руху для вказання поважних причин та подання відповідних доказів, а також для доплати судового збору.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128347052) визнано наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку касаційного оскарження неповажними, а касаційну скаргу повернуто з підстав того, що всі наведені заявником пояснення щодо причин пропуску строку касаційного оскарження вже були предметом розгляду та Верховним Судом їм була надана оцінка, за результатами якої ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні строку на касаційне оскарження. Нових підстав та доказів поважності причин пропуску процесуального строку заявником не надано. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення процесуального строку для подачі касаційної скарги.
 
Таким чином, указані підстави у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 не можна вважати поважними, оскільки особа, яка подала касаційну скаргу:
не надає будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення (довідка суду, копії матеріалів справи, тощо), які б свідчили про те, постанова апеляційного суду не вручалася (видавалася або надсилалась) їй чи її представнику раніше апеляційним судом, зокрема шляхом направлення до електронного кабінету адвоката;
не обґрунтовує та не надає будь-яких належних доказів про те, чому ОСОБА_1 була позбавлена можливості оскаржити судові рішення у передбачений законом строк, ураховуючи, що була обізнана про апеляційний розгляд, її адвокат Твердий М. К. подав апеляційну скаргу, а в подальшому в передбачений законом строк подавав на оскаржені рішення касаційну скаргу в інтересах іншої особи;
не обґрунтовує та не надає будь-яких належних доказів чому нею не виконано вимоги ухвали про залишення попередньої касаційної скарги без руху. Окрім цього, особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначає, коли нею було отримано ухвалу Верховного Суду від 24 червня 2025 року та чому вона звернулась з повторною касаційною скаргою лише 07 липня 2025 року. 
 
Верховний Суд позбавлений можливості перевірити доводи щодо неотримання копії постанови суду апеляційної інстанції, оскільки у розпорядженні суду наявні лише матеріали касаційної скарги.
 
На підставі викладеного, згідно з частиною 3 статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку, подавши відповідні докази.
 
Окрім цього, 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судових рішень зазначено, зокрема пункти 1 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 8 частини першої, пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.
 
Проте указані підстави касаційного оскарження судових рішень належним чином не обґрунтовано.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Посилаючись на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цих осіб, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право в правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом були незалучені особи, або міститься судження про права та обов`язки цих осіб у відповідних правовідносинах.
 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу слід обґрунтувати підстави касаційного оскарження у цій частині, зокрема зазначити особу, що не була залучена до участі у справі і суд прийняв рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує про те, що судами відмовлено у витребуванні даних про дохід позивача, а також відмовлено дослідити дані з Googlе Maps. 
 
Разом з тим, особі, яка подала касаційну скаргу, слід належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України (суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи), зазначивши, коли та яке саме було заявлено клопотання, яке суд відхилив, та щодо встановлення яких саме обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, воно було заявлено, обґрунтувавши при цьому порушення норм процесуального права.
 
Таким чином, особі, яка подала касаційну скаргу, слід послатися на конкретний пункт (пункти) частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтувати підстави касаційного оскарження у цій частині за кожним пунктом.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Окрім цього, як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. 
 
Додана до касаційної скарги платіжна інструкція від 27 травня 2025 року на суму 15 100,00 грн за подану у травні 2025 року касаційну скаргу, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 24 червня 2025 року повернуто, не є підставою для його зарахування за подання касаційної скарги у липні 2025 року. Оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах. Окрім цього, ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2025 року ОСОБА_1 повернуто судовий збір за указаним платіжним дорученням (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129148118).
 
Згідно з підпунктом 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред`явлення позову - 2023 рік) за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
У підпункті 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинні на момент подання касаційної скарги - 07 липня 2025 року) встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
 
Таким чином, ураховуючи ціну позову (вартість спірного будинку - 1 402 531,93 грн) та клопотання у скарзі, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 16 104,00 грн (2 684,00 грн * 3 * 200%).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055). 
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Керуючись статтями 185, 260, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 березня 2025 року залишити без руху. 
 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                              В. І. Крат