ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року                                                                                      Справа № 903/408/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Черначук А.
розглянувши у відкритому судовому матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецлогістика" на рішення Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року по справі №903/408/24 (суддя Шум М.С.)
час та місце ухвалення рішення: 3 грудня 2024 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а: повний текст рішення складено 13 грудня 2024 року
за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецлогістика"
до Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВН Транс"
про стягнення 448 161 грн 06 коп. збитків
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН Транс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецлогістика"
про стягнення 237 600 грн
за участю представників:
від Первісного Позивача - не з`явився;
від Первісного Відповідача - Булеба В.А.; Дягель В.М..

ВСТАНОВИВ:

 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" (надалі -Первісний Позивач)    звернулось до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС" (надалі - Первісний Відповідач) про стягнення 448   161 грн 06 коп. збитків за втрачений товар.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що   станом на час звернення до суду Первісний Відповідач товар на суму 11 264,97 доларів США, що еквівалентно 448   161 грн 06 коп.. не повернув, що спричинило суму збитків та стало підставою для звернення до суду.
        20 травня 2024 року на адресу Господарського суду Волинської області від представника Первісного Відповідача надійшла зустрічна позовна заява, у якій Первісний Відповідач просив стягнути з Первісного Позивача 237 600 грн боргу за договором перевезення вантажів №2 від 21 вересня 2022 року (надалі - Договір; том 1, а.с. 25-29).
     Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані тим, що Первісним Позивачем неналежно виконані договірні зобов`язання в частині оплати за перевезення. Розрахунок з Первісним Відповідачем  за надані послуги проведено не було, а сума в розмірі 237600 грн від Первісного Позивача не отримана.

   Рішенням Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року в справі №903/408/24 в задоволенні первісного позову Первісного Позивача   до   Первісного Відповідача про стягнення 448   161 грн 06 коп. збитків відмовлено. Зустрічну позовну заяву Первісного Відповідача про стягнення 237 600 грн  заборгованості  задоволено. Стягнуто з Первісного Позивача на користь Первісного Відповідача 237 600 грн заборгованості.
Відповідне судове рішення ґрунтується на тому, що Первісним Позивачем не вчинялися дії, які передбачені пунктом 2 Заявки 1, пунктом 2 Заявки 2 від 21 вересня 2022 року в частині проведення оплати (розрахунку) в межах визначених цими заявками сум  та підписання актів виконаних робіт та відповідних відміток в товарно-супровідних документах (CMR) Первісний Позивач не вчинив.  Факт надання послуг з перевезення вантажу на підставі укладеного Договору № 2 відповідно до умов Заявки № 1 (Додаток №1 до Договору про перевезення вантажів №2 від 21 вересня 2022 року) за маршрутом: м. Збучів (Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська область (Україна) Первісним Позивачем не заперечується та не спростовується.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що Первісний Відповідач надав суду пояснення та завірені фото таблиці на 18 -ти арк., якими підтверджує наявність ввіреного вантажу, що спростовує доводи Первісного Позивача щодо відсутності такого вантажу, оскільки, вказаний вантаж є цілим, неушкодженим та зберігається  на території Первісного Відповідача. З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції виснував, що в спірних правовідносинах Первісним Позивачем  не доведено, що невиконання Первісним Відповідачем умов Договору  призвели до  завдання збитків у заявленій до стягнення  сумі, позаяк в межах даної справи не доведено, що порушення відбулося з вини саме Первісного Відповідача.
Щодо ж до зустрічного позову, то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що матеріали справи, зокрема міжнародної товарно-транспортної накладної CMR (том 1, а.с. 32-33), свідчать про належне виконання Первісним Відповідачем умов укладеного між сторонами Договору щодо доставки за замовленням Первісного Позивача вантажу. В той же час, суд вважава, що первісний Позивач неналежно виконав договірні зобов`язання в частині оплати за перевезення,  та що розрахунок з Первісним Відповідачем за надані послуги проведено не було.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що Первісним Відповідачем було подано у визначені у заявках місце, дату та час, вантажні автомобілі, які відповідали вимогам перевезення, які було прийнято до завантаження, із оформленням відповідних документів, необхідних для здійснення міжнародного вантажного автомобільного перевезення за визначеним маршрутом  та CMR. Факт надання послуг з перевезення вантажу на підставі укладеного Договору № 2 відповідно до умов Заявки № 1  за маршрутом: м. Збучів (Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська область (Україна) Первісним Позивачем не заперечується та не спростовує, а тому суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення 237600 грн боргу за Договором підлягають до задоволення повністю.

Не погоджуючи з рішенням суду, Первісний Позивач звернувся до  Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року в справі № 903/408/24, ухвалити нове судове рішення, яким задовільнити у повному обсязі первісний позов про стягнення 448   161 грн 06 коп. збитків за втрачений товар, у задоволенні зустрічного позову про стягнення 237 600 грн боргу за Договором відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Скаржник зазначає, що    Первісний Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за Договором, а саме не надав доступ до вантажу представнику Первісного Позивача за адресою розвантаження, не передав авто для розвантаження, не надав належним чином, відповідно до умов Договору документи, які є підставою для розрахунків за Договором та підтверджують виконання Перевізником своїх зобов`язань за Заявкою №2 (Додаток № 1 до Договору), посягнув на приватну власність Позивача та незаконно утримує придбаний Позивачем товар за Комерційним інвойсом №BSG-2209/6 від 22 вересня 2022 року на суму 11 264,97 доларів США, що еквівалентно 448   161 грн 06 коп. за офіційним курсом НБУ.
Апелянт зазначає про відсутність будь-яких доказів в підтвердження виконання Первісним Відповідачем вимог пунктів 5.2 Договору, про які він зазначає у зустрічному позову.  Поряд з цим суд констатує і те, що за твердженнями Первісного Позивача товар за Договором знаходиться на зберіганні в нього (тобто передача його не відбуласа) колегія наголошує на факті того, що зазначені Первісним Відповідачем документи у повному обсязі не могли бути передані Первісному Позивачу без факту повної передачі останньому спірного товару, що в чергове вказує на те, що всі умови визначені в пунктах 5.1 та 5.2 Договору на даний час Первісним Відповідачем не виконані.  

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 травня    2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первісного Позивача на рішення Господарського суду Волинської   області    від 3 грудня 2024 року.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 27 травня 2025 року в справі №903/408/24 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 3 червня   2025 року об 14:20 год. 
Ухвалою апеляційного господарського суду від 3 червня 2025 року, з підстав, наведених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 9 липня 2025 року об 14:40 год. Забезпечено представнику    Первісного Позивача участь в судовому засіданні по справі №903/408/24 призначеному на 9 липня    2024 року о 14:40 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 3 червня 2025 року, з підстав, наведених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 24 липня 2025 року об 15:00 год. Витребувано у Первісного Позивача оригінал доказу - Додаток № 1 до Договору про перевезення вантажів № 2 від 21 вересня 2022 року, оформлений 21 вересня 2022 року (копія якого долучена до позовної заяви). Витребувано у Первісного Відповідача оригінал доказу -    два Додатки № 1 до Договору про перевезення вантажів № 2 від 21 вересня 2022 року, оформлені 21 вересня 2022 року (копії яких долучені до зустрічної позовної заяви). Зазначено, що вказані документи мають бути надані (надіслані) до Північно-західного апеляційного господарського суду в дводенний термін після отримання ухвали. Попереджено    Первісного Позивача та Первісного Відповідача про наслідки неподання витребуваних судом документів, передбачені частиною шостою статті 91 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
22 липня 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Первісного Відповідача надійшли оригінали витребуваних ухвалою суду доказів. 
24 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Первісного Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи обгрунтоване неможливістю подання витребуваних документів та необхідність додаткового строку для виконання вимог ухвали  апеляційного господарського суду від 3 червня 2025 року.
В судове засідання від 24 липня 2025 року представники Первісного Позивача  не з`явився. 
Водночас, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1                   статті 120 Господарсько процесуального кодексу України, що вказує на те, що   ухвалою суду від 3 червня       2025 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.
Згідно частин 1-4 статті 120 Господарсько процесуального кодексу України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.
Частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу  України, передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання суд розглядає справ за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.    
При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує факт закінчення шестидесятиденного строку розгляду апеляційної скарги, що вказує на неможливість відкладення розгляду без порушення строку розгляду апеляційної скарги, а також факт подання витребуваного доказу одним із учасників процесу.
Водночас апеляційний господарський суд враховує і те, що Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року в справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України,    по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.
В судовому засіданні від 3 та 24 липня 2025 року керівник Первісного Відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги Первісного Позивача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказав, що матеріалами справи, зокрема міжнародним товарно - транспортним накладним CMR, підтверджено належне виконання Первісним Відповідачем умов укладеного між сторонами Договору щодо доставки за замовленням Первісного Позивача вантажу. В той же час, вважає, що Первісний Позивач неналежно виконав договірні зобов`язання в частині оплати за перевезення,  розрахунок з Первісним Відповідачем за надані послуги проведено не було. Керівник Первісного Відповідача вказав, що Первісним Відповідачем було подано у визначені у заявках місце, дату та час, вантажні автомобілі, які відповідали вимогам перевезення, які було прийнято до завантаження, із оформленням відповідних документів, необхідних для здійснення міжнародного вантажного автомобільного перевезення за визначеним маршрутом та CMR. Наголосив, що факт надання послуг з перевезення вантажу на підставі укладеного Договору  відповідно до умов Заявки № 1  Первісним Позивачем не заперечується та не спростовує.
В судовому засіданні від  24 липня 2025 року представник Первісного Відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги Первісного Позивача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказавши, що поясненням та завіреними фото таблицями підтверджується наявність ввіреного вантажу, що на його переконання спростовує доводи Первісного Позивача щодо відсутності такого вантажу, оскільки, вказаний вантаж є цілим, неушкодженим та зберігається  на території Первісного Відповідача. Представник зауважив, що Первісним Позивачем  не доведено, що невиконання Первісним Відповідачем умов Договору  призвели до  завдання збитків у заявленій до стягнення  сумі, позаяк в межах даної справи не доведено, що порушення відбулося з вини саме Первісного Відповідача.
Заслухавши пояснення представників Первісного Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Первісного Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Первісного Позивача слід задоволити частково, скасувати рішення   Господарського суду Волинської області від 3 грудня  2024 року в частині задоволення зустрічного позову та прийняття в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову. В решті рішення залишити без змін.
  При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 21 вересня 2022 року між Первісний Позивачем (Замовник) та Первісним Відповідачем (Перевізник)  укладено Договір №2 про перевезення вантажів (надалі - Договір; том 1, а.с. 8-9). 
Відповідно до пункту 1.1.Договору, Первісний Позивач доручив, а Первісний Відповідач на умовах даного Договору власними (орендованими, іншими) транспортними засобами, за відповідну оплату здійснює перевезення визначеного товаротранспортними накладними вантажу з визначеного замовником місця завантаження до пункту його розвантаження.
Вантажем за цим Договором є товар вказаний в Заявках (Додатку №1 до цього Договору).
Відповідно до підпункту 3.2.1 Договору, Первісний Позивач зобов`язався прийняття-передачу вантажу здійснювати відповідно до діючих технічних вимог та стандартів по кількості та якості з забезпеченням його збереження під час перевезення.
Згідно з підпункту 3.2.5 Договору, Первісний Відповідач зобов`язався безперешкодно допускати представників Первісного Позивача для здійснення контролю з питань правильності приймання-передачі вантажу, його перевезення.
В силу дії підпункту 3.2.7 Договору, Первісний Відповідач зобов`язався негайно інформувати Первісного Позивача за допомогою засобів зв`язку про затримку транспортних засобів перевізника на шляху його прямування, простої його під завантаженням (розвантаженням), що перешкоджає своєчасній доставці вантажу.
Згідно з пунктом 4.1 Договору, ціна на послуги узгоджується сторонами в заявках на перевезення (додаток №1 до даного Договору), які є невід`ємною частиною цього Договору і вказуються у рахунках перевізника
Як визначено пунктом 6.2 Договору, за повну або часткову втрату, псування вантажу з будь- яких підстав під час його перевезення, перевізник відшкодовує замовнику його повну вартість протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня встановлення його недостачі і відшкодовує всі спричинені збитки в повному обсязі.
Згідно з пункту 6.5 Договору, при встановленні зловживань зі сторони Первісного Відповідача у вигляді розкрадання вантажу або його компонентів, він відшкодовує замовнику в повному обсязі спричинені збитки.
Відповідно до Комерційного інвойсу №BSG-2209/6 від 22 вересня 2022 року Первісним Позивачем у BSG Sp.z o.o.  придбано товар, а саме: скло, на загальну суму 11 264,97 доларів США.
Як вбачається з поданого зі сторони Первісного Позивача Додатку № 1 до Договору 21 вересня 2022 року Первісним Позивачем надано, а Первісним Відповідачем отримано заявку на здійснення перевезення вантажу, із погодженням умов та вартості перевезення, а саме: маршрут м. Збучин (PL, Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська обл. (UA, Україна); автомобіль (т/з) та водій (Mersedes д.н.з. НОМЕР_1  / НОМЕР_2 , ОСОБА_1); вимоги до т/з (тент, верхнє завантаження, CMR); вага (22 000 кг); дата і час завантаження (22 вересня 2022 року на 10:30); вантажовідправник, адреса та тел. конт. особи (08-106 Zbuczyn, ul. Siedlecka, 101а, НОМЕР_4); адреса митного оформлення (на місці); митний перехід (Ягодин / Дорогуськ); адреса митного оформлення (м. Малехів Львівської області, вул. Т. Дороша, 20а); дата і час розвантаження (По прибуттю); адреса розвантаження (Україна, Київська область, м. Біла Церква); додаткові умови (понаднормовий простій понад 48 год. на території Європи - 100 євро/доба та 50 євро/доба на території України).
Пунктом 2 Заявки 1  визначено, що вартість перевезення становить 54 800 грн (том 1, а.с. 10).
Первісний Позивач зазначає, що станом на час звернення до суду товар на суму 11 264,97 доларів США, що еквівалентно 448161 грн 06 коп. Первісним Відповідачем  не повернуто, з огляду на що 7 листопада 2022 року Первісним Позивачем на адресу Первісного Відповідача направлено вимогу щодо виконання зобов`язання за Договором, яка залишена без виконання.  
Оскільки Первісний Відповідач в добровільному порядку та на підставі умов Договору не поставив товар, дане стало підставою для звернення Первісного Позивача до суду з метою захисту порушеного, на його думку права,    з позовом про    стягнення 448161 грн 06 коп. збитків за втрачений товар.
В той же час, Первісний Відповідач зважаючи на невиконання Первісним Позивачем своїх зобов`язань по Договору щодо своєчасної оплати наданих послуг перевезення, звернувся до суду з позовом про стягнення 237600 грн боргу за Договором.
Між тим, до зустрічної позовної заяви Первісним Відповідачем долучено Додаток №1 до Договору (том 1, а.с. 30, 31) відповідно до якого визначено умови перевезення та вартість перевезення вантажу, а саме: маршрут м. Збучин (PL, Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська обл. (UA, Україна); автомобіль (т/з) та водій (DAF д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_5, ОСОБА_2); вимоги до т/з (тент, верхнє завантаження, CMR); вага (22 000 кг); дата і час завантаження (22.09.2022 на 10:30); вантажовідправник, його адресата тел. контактної особи (08-106 Zbuczyn, ul. Siedlecka, 101а, НОМЕР_6); адреса митного оформлення (на місці); митний перехід (Ягодин / Дорогуськ); адреса митного оформлення (м. Малехів Львівської області, вул. Т. Дороша, 20а); дата і час розвантаження (По прибуттю); адреса розвантаження (Україна, Київська область, м. Біла Церква); додаткові умови (понаднормовий простій понад 48 год. на території Європи - 100 євро/доба та 50 євро/доба на тер-ї України). 
Пунктом 2 Заявки 1  визначено, що вартість перевезення становить 54 800 грн безготівка на вивантаженні автомобіля та 64 000 грн готівка на вивантаженні. Окрім того іншою стороною подано додатки, де визначена інша вартість. 
Також Первісним Відповідачем долучено Додаток №1 до Договору (том 1, а.с. 30, 31) відповідно до якого визначено умови перевезення та вартість перевезення вантажу, а саме: маршрут м. Збучин (PL, Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська обл. (UA, Україна); автомобіль (т/з) та водій (Mersedes д.н.з. НОМЕР_1  / НОМЕР_2 , ОСОБА_1); вимоги до т/з (тент, верхнє завантаження, CMR); вага (22 000 кг); дата і час завантаження (22.09.2022 на 10:30); вантажовідправник, його адресата тел. контактної особи (08-106 Zbuczyn, ul. Siedlecka, 101а, НОМЕР_6); адреса митного оформлення (на місці); митний перехід (Ягодин / Дорогуськ); адреса митного оформлення (м. Малехів Львівської області, вул. Т. Дороша, 20а); дата і час розвантаження (По прибуттю); адреса розвантаження (Україна, Київська область, м. Біла Церква); додаткові умови (понаднормовий простій понад 48 год. на території Європи - 100 євро/доба та 50 євро/доба на тер-ї України). 
Пунктом 2 Заявки 1 визначено, що вартість перевезення становить 54 800 грн безготівка на вивантаженні автомобіля та 64 000 грн готівка на вивантаженні. 
Дані Додатки № 1 до Договору підписані уповноваженими особами та скріплені печатками Замовника та Перевізника.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Пунктом 3 статті 3 та статтею 627 Цивільного кодексу України    закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України,   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі  статтею 193 Господарського кодексу України:   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Як передбачено   статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
У відповідності до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зважаючи на основний довід апеляційної скарги, котрий на переконання апелянта, є підставою для задоволення первісного позову, щодо невиконання Первісним Відповідачем свого обов`язку із поставки товару, що з позиції Первісного Позивача є підставою для стягнення збитків саме за втрачений товар, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2   статті 22 Цивільного кодексу України   особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:  витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 224 Господарського кодексу України   визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з пунктом 1   статті 225 Господарського кодексу України   до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1   статті 611 Цивільного кодексу України   та   статті 224 Господарського кодексу      України   є порушення зобов`язання.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків;  причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Необхідною умовою розгляду таких справ є застосування категорій стандартів доказування та принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом,      підлягає доведенню саме позивачем.
Із аналізу вищенаведених норм матеріального права вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі (в тому числі, і посадовою особою Товариству), а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду).
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Склад цивільного правопорушення, за наявності якого стягуються збитки, досліджується і встановлюється судом не на момент його виявлення чи стягнення за рішенням суду коштів з підприємства, установи, організації за невиконання зобов`язань, зумовленого поведінкою його посадової особи, а на момент вчинення цього правопорушення.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки (постанов Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 904/1448/20). Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26 листопада 2019 року, постанови Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 4 вересня 2018 року, №910/2018/17 від 4 квітня 2018 року, №910/5100/19 від 7 травня 2020 року, №910/21493/17 від 4 грудня 2018 року, №914/1619/18 від 27 серпня 2019 року, №904/982/19 від 24 лютого 2021 року).
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до приписів частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Водночас, з пунктом 8.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України за № 363 вантаження, закріплення, укриття, ув`язка вантажу, а також розвантаження автомобіля, зняття кріплень і покриттів виконуються Замовником.
Перевізник може за погодженням із Замовником взяти на себе вантаження і розвантаження вантажів. Участь водія у вантаженні або розвантаженні може мати місце тільки за його згодою.
Факт надання послуг з перевезення вантажу на підставі укладеного Договору відповідно до умов Заявки № 1 (Додаток №1 до Договору за маршрутом: м. Збучів (Республіка Польща) - м. Біла Церква, Київська область (Україна), автомобіль (т/з) та водій (DAF д.н.з. НОМЕР_3 / НОМЕР_5, ОСОБА_2)  не заперечується та не спростовується Первісним Позивачем (том 1, а.с. 62; том 2, а.с. 6). 
При цьому, зважаючи на відсутність претензій з боку Первісного Позивача щодо Заявки №1 (автомобіль (т/з) та водій (DAF д.н.з. НОМЕР_3 /НОМЕР_5, ОСОБА_2), Первісний Позивач в позовній заяві просить стягнути збитки розраховані за послугами перевезення наданими по двох заявках.
Поміж тим, дослідивши матеріали справи вбачається, що Первісним Позивачем не доведено обставин втрати товару, доказами ж долученими до матеріалів справи підтверджується, що між сторонами існують невирішені розбіжності щодо моменту поставки товару та настання оплати.
Зокрема із дослідженої міжнародної товарно-транспортної накладної вбачається, що Первісним Відповідачем виконано дії щодо отримання товару, його перевезення до місця призначення, про що свідчать відтиски відповідних печаток, однак в полі під номером 24, де має міститися підпис та штам отримувача вантажу відсутні будь-які позначення, що свідчить про неотримання вантажу Первісним Позивачем.   
В той же час Первісний Відповідач за первісним позовом надав суду пояснення та завірені фото таблиці на 18-ти арк., якими підтверджується наявність ввіреного вантажу, що в свою чергу спростовує доводи Первісного Позивача щодо відсутності такого вантажу, оскільки, вказаний вантаж є цілим, неушкодженим та зберігається  на території Первісного Відповідача  (Волинська області, Ковельський район, с. Вербка, вул. Ватутіна, 61В). 
Також, в спростування своїх доводів позовної заяви та апеляційної скарги щодо не надання доступу до вантажу представнику Первісного Позивача за адресою розвантаження та не передання авто для розвантаження, Первісним Позивачем не долучено будь-яких доказів, котрі б підтвердили даний факт (відсутні будь-які докази з яких би суд міг зробити висновок, що за вищевказаною адресою Первісного Позивача було відмовлено у отриманні спірного товару). Навпаки ж докази долучені Первісним Відповідачем свідчать про існування вантажу в належному стані.
Окрім того, суд апеляційної інстанції констатує і те, що в силу дії підпункту 3.1.4 Договору саме на Первісного Позивача покладається зобов`язання своїми силами та за власний рахунок в діючий за графіком час за вказаною в заявці та товарно-транспортній накладній адресою,Взабезпечити розвантаження доставленого Первісним відповідачем вантажу.
Відтак, Первісний Відповідач на виконання вимог Договору та Додатку № 1 до Договору зобов`язаний завершити виконання умов Договору щодо поставки товару на адресу зазначену в заявках (при цьому не утримувати товар у себе на складах), а Первісний Позивач зобов`язаний вчинити дії щодо розвантаження доставленого товару.
Апеляційний господарський суд наголошує, що відшкодування збитків  є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил   статті 22 Цивільного кодексу України, адже частиною першою цієї статті визначено, що   особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що Первісним Позивачем    не доведено обставини наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків,  як то завдання самих збитків і їхній розмір, що є обов`язковою умовою для покладення на Первісного Відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
З огляду на усе вищезазначене суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні первісних позовних вимог щодо стягнення 448161 грн 06 коп. збитків за втрачений товар.
Дане рішення й було прийняте місцевим господарським судом в цій частині, з огляду на що апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення в цій частині.

Що ж стосується зустрічних позовних вимог про стягнення 237600 грн боргу за Договором на користь Первісного Позивача, колегія суду зауважує наступне.
Як визначено пунктом 2.4 Договору для виконання цілей даного Договору, документом (підставою), що підтверджує виконання своїх обов`язків Первісного Відповідача є оригінал товарно-транспортної накладної з відміткою Вантажовідправника, Первісного Позивача, підписом водія Первісного Відповідача. Вантажовідправник та Вантажоодержувач визначаються в заявці.
У відповідності до пункту 4.1 Договору, ціна на послуги узгоджується Сторонами в заявках на перевезення (додаток №1 до Договору), які є невід`ємною частиною цього Договору і вказуються у розрахунках Первісного Відповідача.
Між тим зважаючи на доводи Первісного Відповідача щодо виконання ним умов Договору в повному обсязі та несплати Первісним Позивачем наданих послуг перевезення, колегія суддів звертає увагу Первісного Відповідача на такі пункту Договору, який підписано ним та скріплено відтиском печатки без будь-якого зауваження.
При цьому апеляційним господарським судом при дослідженні умов Договору встановлено, що пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за Договором здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування Первісним Позивачем грошових коштів на поточний рахунок Первісного Відповідача після 5 банківських днів з моменту підписання Первісним Позивачем Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання Первісним Позивачем документів згідно пункту 5.2 Договору.
В той же час, пунктом 5.2 Договору визначено, що підставою для розрахунків за Договором є: рахунок Первісного Відповідача з додатком про розрахунок вартості перевезення, підписаний Сторонами Акт приймання-передачі наданих послуг, оригінали товарно-транспортних накладних з відмітками Вантажовідправника, Вантажоодержувача, водія Первісного Відповідача. Додаток про розрахунок вартості перевезення повинен в себе включати дані за кожен день перевезень з зазначенням: назв маршрутів (пункти завантаження та розвантаження) рейсів, пробігу кожного з рейсів (в км), суми перевезення за кожен рейс та загальну суму всіх перевезень за вказаний термін. Вищезазначені документи  передаються рекомендованим листом поштою або особисто представником (водієм) Первісного Відповідача.     
Первісним Відповідачем в підтвердження виконання вищеописаних умов Договору зазначено у зустрічному позові (том 1, а.с. 27), що після виконання перевезень на підставі Заявки 1 та Заявки 2 на відому електронну адресу Первісного Позивача було відправлено документи, визначені  пунктом 5.2 Договору  для проведення розрахунків за надані послуги перевезення вантажів згідно поданих Первісним Позивачем заявок від 21 вересня 2022 року. які як вказує Первісний Відповідач було отримано Первісним Позивачем (копії додано до зустрічного позову).
В той же час, колегія суддів дослідивши матеріали справи, зазначає про відсутність будь-яких доказів в підтвердження виконання Первісним Відповідачем вимог пунктів 5.2 Договору, про які він зазначає у зустрічному позову, так як і відсутні докази, котрі б засвідчували  про направлення переліку документів, необхідного для набуття права оплати за надані послуги перевезення. При цьому, Первісним Відповідач зазначає про таке направлення документів та вказує, що докази додаються (том 1, а.с. 27).  Поряд з цим суд констатує і те, що за твердженнями Первісного Позивача товар за Договором знаходиться на зберіганні в нього (тобто передача його не відбуласа) колегія наголошує на факті того, що зазначені Первісним Відповідачем документи у повному обсязі не могли бути передані Первісному Позивачу без факту повної передачі останньому спірного товару, що в чергове вказує на те, що всі умови визначені в пунктах 5.1 та 5.2 Договору на даний час Первісним Відповідачем не виконані.  
Окрім того, дослідивши міжнародну товарно-транспортну накладну вбачається, що в полі під номером 24 «отримувач вантажу» відсутній підпис та відтиск печатки вантажоотримувача, що в площинні дії  пунктів 2.4 та 5.2 Договору, не може підтверджувати виконання Первісним Відповідачем всіх умов передбачених Договором, для настання в нього права для отримання розрахунків по Договору.    
В той же час, навіть упускаючи всі вищеописані умови, які є складовими елементами для виникнення у Первісного Відповідача права щодо оплати його послуг по перевезенню, колегія суддів зауважує, що в силу дії пункту 5.1 Договору вбачається відсутність в матеріалах справи підписаного Первісним Позивачем Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання Первісним Позивачем документів згідно пункту 5.2 Договору, що надавало б Первісному Відповідачу право на звернення з позовом до суду  про стягнення боргу по оплаті послуг за Договором перевезення.  
Водночас як встановлено колегією суду (та що не взято до уваги місцевим господарським судом), право на оплату перевезень у Первісного Відповідача, в разі виконання усіх умов Договору щодо оформлення належним чином усіх необхідних документів,  могло б виникнути лише  після 5 банківських днів з моменту підписання Первісним Позивачем Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання Первісним Позивачем документів згідно пункту 5.2 Договору. 
Відтак, резюмуючи усе вищевстановлене колегія суддів зазначає, що Первісним Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення у нього права на звернення до суду з позовом про стягнення боргу за Договором перевезення. А подання такого зустрічного позову за всіх вищевстановлених обставин, що побудовані на відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення права щодо звернення до суду з позовом, вказує про передчасність звернення Первісного Відповідача із зустрічним позовом та про відсутність вчинення з його боку всіх необхідних дій та умов, визначених Договором для набуття права оплати по Договору (в тому числі й щодо повної передачі товару, що зберігається у самого Первісного Відповідача та факт того став підставою для відмови у первісному позові).   
З огляду на все вищевстановлене у цій постанові, Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги про стягнення 237600 грн боргу за Договором.
Відповідно, приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду по справі щодо задоволення зустрічного позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача 237600 грн боргу за Договором.
З огляду на все вищевстановлене в даній судовій постанові, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга Первісного Позивача на рішення Господарського суду Волинської  області від 3 грудня 2024 року в справі №903/408/24 в частині задоволення зустрічного позову є підставною та обгрунтованою і підлягає задоволенню.
Відтак, задовільняючи апеляційну скаргу частково Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення суду першої інстанції  від 3 грудня  2024 року в справі №903/408/24 в частині задоволення зустрічного позову та приймає в цій частині нове рішення, яким відмовляє в задоволенні зустрічного позову.
В решті рішення місцевого господарського суду  від 3 грудня  2024 року в справі №903/408/24 судова колегія залишає без змін.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу  України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статтей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, виснує про відмову в задоволенні первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Водночас,  Північно-західний апеляційний господарський суд   приходить до висновку про неповне з`ясування   місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків,   викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що в силу дії пунктів 1, 2 та 3 частини 1  статті 277 Господарського процесуального кодексу України   є підставою для часткового скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті  275 Господарського процесуального кодексу України.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Первісного Відповідача в частині задоволеної апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України. В решті витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги колегія суду залишає за Первісним Позивачем.
Керуючись статтями 129, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                              
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецлогістика" на рішення Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року по справі №903/408/24 - задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року по справі №903/408/24 - скасувати в частині задоволення зустрічного позову.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецлогістика" про стягнення 237 600 грн. 
3. В решті рішення Господарського суду Волинської області від 3 грудня 2024 року по справі №903/408/24 залишити без змін.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН ТРАНС" (45032, Волинська область, Ковельський район, с. Вербка, вул. Ватутіна, 61 В;  код ЄДРПОУ 43722486) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦЛОГІСТИКА" (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 316; код ЄДРПОУ 42827904) 5346 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.
5. Господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.
6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
8. Справу №903/408/24 повернути Господарському суду Волинської області.
Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.