УХВАЛА
 
03 червня 2025 року                    
м. Київ
 
справа № 161/344/24
провадження № 61-6852ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                                      ПрАТ «Волиньобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії.
Позов мотивований тим, що 18 травня 2023 року у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, працівниками Луцької філії ПрАТ «Волиньобленерго» складено акт                                 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ)                  № 000368 за порушення підпункту 7 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ - самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку.
Вказував, що вказаний акт про порушення № 000368 від 18 травня 2023 року було складено з порушеннями, у присутності лише ОСОБА_2 , який не зареєстрований за вказаною адресою та будь-які договірні відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «Волиньобленерго» відсутні. Також, при складанні акта про порушення № 000368 від 18 травня 2023 року, працівники відповідача всупереч вимогам пункту 8.2.5 ПРРЕЕ не повідомляли позивача про виявлене порушення ПРРЕЕ, а також про факт складання акта про порушення.                    ОСОБА_2 також не повідомляв позивача про зазначений факт, адже тривалий час не спілкується з ним.
При цьому, ОСОБА_2 на момент складення акта про порушення ПРРЕЕ та його розгляду комісією відповідача не був представником ОСОБА_1 , як  споживача послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, не є довіреною особою споживача і не діє від імені останнього. Отже, ОСОБА_2 не мав повноважень діяти від імені ОСОБА_1 на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, а також підписувати за нього будь-які документи.
08 червня 2023 року відбулось засідання комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго». Позивач не був присутній на цьому засіданні комісії, адже його не було запрошено на засідання. При цьому в протоколі зазначено, що розгляд проводився в його присутності, хоча на справді присутній був лише ОСОБА_2 
27 червня 2023 року відбулось повторне засідання комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго». За результатом розгляду акта про порушення, комісією відповідача прийнято рішення про порушення споживачем підпункту 7 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ та проведено нарахування вартості необлікованої електричної енергії на суму 84 136,71 грн, яке оформлено протоколом 722. Позивачу було надано примірник протоколу 722 засідання комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго» та рахунок за електричну енергію необліковану внаслідок порушення ПРРЕЕ                        № 529966075 від 27 червня 2023 року.
Після цього позивачу було запропоновано сплатити вартість необлікованої електричної енергії на суму 84 136,71 грн, а рахунок був виставлений як на ім`я ОСОБА_2 так і позивача.
Посилаючись на те, що нарахування відповідачем до сплати 84 136,71 грн вартості необлікованої електричної енергії є незаконним і таким, що суперечить вимогам ПРРЕЕ, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ ПрАТ «Волиньобленерго», яке оформлено протоколом 722 від 27 червня 2023 року на підставі акта про порушення                          № 000368 від 18 травня 2023 року. 
Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 14 січня 2025 року відмовив у задоволенні позову.
Волинський апеляційний суд постановою від 28 квітня 2025 року                       апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року залишив                     без змін.
27 травня 2025 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року в указаній справі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі                 № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                            в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії ПрАТ «Волиньобленерго». 
Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                         (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що згідно положень ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення комісії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко