ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5689/25 Справа № 205/5407/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою.
Позов мотивовано тим, що 02.11.2020 року відповідач ОСОБА_1 , підписанням анкети-заяви приєднався до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк» (далі – А-Банк). На підставі вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.4% на рік. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між ним та Банком кредитний договір (далі — Договір).
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконав.
У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 29.03.2024 року складає 52 047,33 грн., з яких: 37 209,50 грн. – заборгованість за кредитом, 14 837,83 грн. – заборгованість по відсоткам.
На підставі викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.11.2020 року станом на 29.03.2024 року в розмірі 37 209,50 гривень 50 копійок, з яких: 37 209,50 грн. – заборгованість за кредитом. В задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими, доведеними та такими, що не спростовані відповідачем, а тому заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 29.03.2024 року становить 37 209,50 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги щодо стягнення відсотків є недоведеними. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 02.11.2020 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП (а.с. 11).
Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами обслуговування та кредитування, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згодний. Також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ним, а також з тим, що він згоден отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного його роздрукування з офіційного сайт www.a-bank.com.ua. Підписавши анкету-заяву відповідач зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг.
На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Також, відповідачем ОСОБА_1 02.11.2020 року було підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 12).
Матеріали справи містять також копію довідки за лімітами ОСОБА_1 за період з 02.11.2020 року по 17.11.2021 року (а.с. 66), Витяг з умов та правил надання банківських послуг а АТ «Акцент-Банк» (а.с. 68-75), а також виписку по картці ОСОБА_1 (а.с. 13-64) з якої вбачається рух коштів по отриманій відповідачем картці.
Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 29.03.2024 року складає 52 047,33 грн., з яких: 37 209,50 грн. – заборгованість за кредитом, 14 837,83 грн. – заборгованість по відсоткам (а.с. 5-10).
Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив позивач з того, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими, доведеними та такими, що не спростовані відповідачем, а тому заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 29.03.2024 року становить 37 209,50 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що  оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування і такий паспорт не можна вважати складовою частиною укладеного договору. 
Колегія суддів погоджується, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Вірно встановивши, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту, з таким висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, зокрема - не надав належної оцінки доводам про можливе використання офіційного мобільного додатку АБАНК третіми особами без належного погодження з відповідачем, у зв`язку з чим треба призначити комп`ютерно-технічну експертизу (або інженерно-технічну експертизу у сфері IT) із залученням відповідної установи/експерта, яка має встановити: чи здійснювалось використання мобільного застосунку АБАНК період, зазначений у позовних матеріалах, без фактичного доступу відповідача: y чи існує можливість ідентифікувати користувача додатку за ІРадресою, МАС-адресою або іншими технічними параметрами; чи фіксувалися несанкціоновані проби доступу до додатку або сторонні входи під обліковим записом відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки таке клопотання в суді першої інстанції заявлено не було.
Жодних інших доводів незаконності рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі апелянтом приведено не було.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 30 липня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді І.А. Єлізаренко 
О.В. Свистунова