П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 947/10554/25	

Перша інстанція: суддя Огренич І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Бітова А.І.,
          Єщенка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 травня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у якому просила:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4261750 від 13 березня 2025р..
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі сервї ЕНА №4261750 від 13 березня 2025р., ОСОБА_1 , 13.03.2025р. о 13:56год. керуючи автомобілем Honda Civic н/з НОМЕР_1 рухалась зі швидкістю 78км/год. в населеному пункті с.Доброслав, вул.Чорноморська, 2, чим перевищила максимальну швидкість на 28км/год, порушила п.12.4 Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України, та до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн..
Позивачка вважає, що вказана постанова є протиправною та такою, що прийнята за порушенням відповідних норм законодавства України.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16 травня 2025р. адміністративний позов задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіі? ЕНА №4261750 від 13 березня 2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП – скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В апеляційній скарзі УПП в Одеській області ДПП, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що прийнята з порушенням чинних норм законодавства, оскільки в діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушенні та надані відповідачем докази не підтверджують вчинення нею такого правопорушення. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4261750 від 13 березня 2025р., ОСОБА_1 , 13.03.2025р. о 13:56год. керуючи автомобілем Honda Civic н/з НОМЕР_1 рухалась зі швидкістю 78км/год в населеному пункті с.Доброслав, вул.Чорноморська, 2, чим перевищила максимальну швидкість на 28км/год, порушила п.12.4 Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України, та до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн..
Позивачка вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулася в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За правилами п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» від 2.07.2015р. за №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Приписами ст.222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993р. за №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до ЗУ «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306.
Положеннями п.1.1,1.9 ПДР встановлено, що ці Правила, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами п.12.9.(б) Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Положеннями ч.1 ст.122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Як вбачається із матеріалів справи, уповноваженим працівником ДПП було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4261750 від 13 березня 2025р., якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340грн.
Відповідно до оскаржуваної постанови, позивачка перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів, чим порушила п. 12.4. Правил дорожнього руху.
На підтвердження вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, матеріали справи місять постанову з фотознімками, зробленого лазерним приладом TruCam.
Як було зазначено вище, згідно п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до підпункту «г» п.12.6 Правил дорожнього руху, поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год.
Тобто, судова колегія зазначає, що умовою дотримання правил швидкості руху у населеному пункті є обізнаність водія про те, що він здійсню є рух за допомогою транспортного засобу саме у населеному пункті.
Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52;
Згідно розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.49 "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах; 5.50 "Кінець населеного пункту". Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП; в постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник.
В оскаржуваній постанові зазначено, що місцем вчинення спірного адміністративного правопорушення є с-ще Доброслав, вул.Чорноморська, 2.
При цьому, судова колегія зазначає, що згідно наданих доказів, вбачається, що насправді позивачка рухалась на своєму автотранспорті по дорозі Р55, що частково пролягає через с.Доброслав.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із пояснень позивачки, що вона почала рух на своєму автомобілі саме із с.Доброслав в напрямку с.Причорноморське.
Що стосується посилань апелянта на те, що вона рухалась із с.Зоряне в напрямку с.Причорноморське, через с.Доброслав, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки жодних доказів зазначеного до суду не надано.
Разом з тим, відсутня інформація, яка підтверджує наявність дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» саме при виїзді із с.Доброслав.
Також, відсутня інформація щодо того, що зображена на фото частина дороги розташована в межах населеного пункту, відсутній дорожній знак, яким позначається початок або кінець населеного пункту, з огляду на те, що пп. «б» п. 12.9 ПДР забороняє водієві перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, а обмеження швидкості 50 км/год встановлено у населених пунктах, де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4 ПДР).
Фіксація швидкості руху автомобіля здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб позивачки на момент фіксації рухався у населеному пункті.
При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Лише фіксація саме вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
З огляду на зазначене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачкою п.12.4 ПДР в контексті перевищення швидкості на 28 км/год при встановленому обмеженні швидкості 50 км/год, доказів порушення ПДР саме в населеному пункті, та наявності дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості», а також 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», для поінформованості учасника дорожнього руху про таку відеофіксацією, та правом вжити заходів реагування за наслідком поінформованості.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 8 липня 2020р. у справі за №463/1352/16-а зазначив: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».
Отже, відповідно до принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
          Рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 травня 2025р. - залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді                                                                                              А.І. Бітов 

                                                                                                      О.В. Єщенко