П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/26065/24	

Категорія:106000000                                                                         Головуючий в 1 інстанції: Хлімоненкова М.В.
                                                                                                Місце ухвалення: м. Одеса
                                                                                                Дата складання повного тексту: 11.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) про:
-          визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 за період з 01січня 2016 року по 13 лютого 2024 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 13 лютого 2024 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України №2050-ІІІ (далі- Закон №2050-ІІІ) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі – Порядок №159);
-          стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 1 211,20 грн. сплаченого судового збору.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що проходив військову службу в/ч НОМЕР_1 та на теперішній час виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому, за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року відповідач не нарахував та не виплатив йому у повному обсязі індексацію грошового забезпечення. Лише 13 лютого 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року по справі №420/25530/23 на розрахунковий рахунок позивача була нарахована сума індексації у розмірі 101 244,27 грн. У зв`язку із чим, позивач вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходів – індексації, у зв`язку із порушенням строків її виплати за весь період починаючи з 01 січня 2016 року по 13лютого 2024 року.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на відсутність порушень, які б дозволяли стверджувати про протиправну бездіяльність з боку посадових осіб прикордонного загону в частині не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати індексації.
Додатково відповідач зазначив, що в/ч НОМЕР_1 не допущено несвоєчасної виплати сум доходу, які стягнуто на підставі рішення суду, отже відповідні вимоги задоволенню не підлягають. Відтак, підстави вважати протиправними дії Відповідача в цій частині, є неаргументованими та непідтвердженими, а посадові особи прикордонного загону діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 – задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 за період з 01січня 2016 року по 13 лютого 2024 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 13 лютого 2024 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі – Порядок №159).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 1 211,20 грн. сплаченого судового збору.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-III є умисне порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів;
-          підстави вважати протиправною бездіяльність Відповідача в цій частині позовних вимог є не аргументовано та не підтверджено будь-якими доказами, адже Відповідачем вживались дії щодо вирішення спірного питання та надавалась інформація за результатами розгляду заяви;
-          в/ч НОМЕР_1 не допущено несвоєчасної виплати сум доходу, які стягнуто на підставі рішення суду, отже відповідні вимоги задоволенню не підлягають.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 , проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та на теперішній час виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Під час проходження ОСОБА_1 військової служби, відповідач не у повному обсязі нараховував та виплачував йому індексацію грошового забезпечення за період служби починаючи з 01 січня 2016 року, у зв`язку із чим ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідним позовом (розглядався у межах справи №420/25530/23).
Як встановлено з наявної в КП "ДСС" в електронному вигляді інформації, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №420/25530/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, зобов`язано в/ч нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін ("базового місяця") – січень 2008 року, та за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін ("базового місяця") – березень 2018 року, та з урахуванням приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.
На виконання указаного вище рішення суду, в/ч НОМЕР_1 здійснив нарахування та виплату позивачу індексації його грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року у сумі 101 244 грн. 27 коп.
Позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою від 23 липня 2024 року у якій просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої своєчасно індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати за весь час затримки виплати.
За результатом розгляду указаної вище заяви позивача, в/ч НОМЕР_1 листом (а.с.11) повідомив про те, що відповідні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в/ч НОМЕР_1 не допущено несвоєчасної виплати сум доходу, які стягнуто на підставі рішення суду.
Рішення судів по справі №420/25530/23 не містять обов`язку в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати.
Відповідач також вказав у своєму листі, що Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №1540/3742/18 зазначив, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації втрати частини доходів виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а отже, право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, позивачем набувається після набрання законної сили судового рішення та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у ст.3 Закону №2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Доказів нарахування та виплати компенсації за затримку виплати індексації відповідач не надав.
Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації 13 лютого 2024 року.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 2 Закону №2050-III встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Відповідно п.3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Згідно ст. 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Тобто, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (в тому числі, за рішенням суду). При цьому виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу.
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III). 
Використане у ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Суд з цього приводу зазначає, що згідно норм чинного законодавства, компенсація частини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід фактично виплачено, а саме з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу.
При цьому, виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №826/8319/16 та від 18 липня 2023 року по справі №200/10663/21
Аналізуючи вищезазначене, оскільки несвоєчасне нарахування та виплату частини грошового забезпечення позивача відбулось у зв`язку з протиправними діями відповідача, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, що встановлено судовим рішенням, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Як встановлено судом першої інстанції, нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року відбулось 13 лютого 2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року по справі №420/25530/23.
Несвоєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з протиправними діями в/ч НОМЕР_1 , тобто з вини органу, що нараховував і виплачував таке грошове забезпечення позивачу під час проходження ним військової служби.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №60/8194/20 сформував правову позицію, згідно якої аналіз норм ст.ст. 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.
Крім того, Судова палата у вищевказаній постанові зазначила, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні ст. 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.
Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами ст.ст. 2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.
Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.
Відповідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.