КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9019/2025                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            11 липня 2025 року                                                                          м. Київ
                                                                                                                       Справа № 754/2235/25
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,  
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Бабко В.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю YASNO «Київські енергетичні послуги» про зобов`язання вчинити дії, 
 
встановив:
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ YASNO «Київські енергетичні послуги» про зобов`язання вчинити дії  - визнано неподаною та повернуто позивачу. 
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що недоліки, викладені в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року,  були ним усунуті. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.  
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Повертаючи позовну заяву ухвалою від 25 лютого 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до ухвали суду  від 13 лютого 2025 року не виконав вимоги, визначені ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України у встановлений судом строк та з заявою про продовження строку для усунення недоліків у позові, не звертався, тому згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.
 
З висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи та змісту позовної заяви, у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ YASNO «Київські енергетичні послуги», в якому просив зобов`язати відповідача на підставі конституційного принципу верховенства права, в рахунках за спожиту електроенергію керуватись вимогами ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби», а не вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373,  та вказувати позивачу в платіжних дорученнях ТОВ YASNO «Київські енергетичні послуги» суму нарахованої йому пільги.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, 5 днів з дня вручення ухвали позивачу. 
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає  вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:
- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Позивачем до суду не надано доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві. Також до позовної заяви не додано всіх додатків, які зазначені в переліку до позовної заяви.
Крім того, позивачем не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, та не надано суду підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Також суд зазначав, що Правилами організації ефективного судочинства в судах першої інстанції, які розроблені з врахуванням положень статей 1,3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Рекомендацій СМ/Rec (2010) № 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року, визначено, що тексти процесуальних документів потрібно викладати чітко й лаконічно, з дотриманням правил ділової української мови, шрифтом, який відповідає вимогам Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163:2020 (п. 1.2. ч. 1 Правил).
Відповідно до ДСТУ 4163:2020, за цим стандартом, дозволеним є для друкування текстів документів з використанням гарнітуру Times New Roman, шрифт розміром 12- 14 друкарських пунктів. Безумовною вимогою до усіх документів є їх чіткість та читабельність.
Однак позовна заява, не відповідає зазначеним нормам, оскільки текст та шрифт позовної заяви не відповідає вимогам ДСТУ 4163:2020.
            
Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 13.02.2025 року була доставлена ОСОБА_1 на електронну скриньку.
14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій  повідомив, що  заходи досудового врегулювання спору ним не проводились ; жодного позову до відповідача з цим самим предметом і з тих же підстав не подано.  Щодо викладу позовних вимог та обставин, якими вони обґрунтовуються, то вважав, що вони викладені конкретно з посиланням на відповідні докази. Відповідно зазначив, що  всі вимоги, які були викладені в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року ним виконані, при цьому  позивач зазначив, що частина вимог суду в ухвалі від 13 лютого 2025 року  є неконкретизовані, тому просив  більш конкретно і зрозуміло зазначити, які недоліки його позовної заяви суд вимагає усунути.  
 
Дослідивши матеріали справи та позовну заяву колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:   1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;    7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;    9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху, як й інші судові рішення, має бути якісною, чіткою, зрозумілою стороні, якій запропоновано усунути недоліки позовної заяви (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 215/1484/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
 
Залишаючи позовну заяву без руху ухвалою від  13 лютого 2025 року, а в подальшому визнаючи позовну заяву неподаною ухвалою від 25 лютого 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що  позивач просить ухвалити рішення про зобов`язання відповідача в рахунках на оплату за спожиту електроенергію зазначати розмір пільги, на отримання якої він має право - 50 % від вартості спожитої електроенергії,  у грошовому виразі;  вважає, що зазначені розрахунки має робити саме відповідач, а не органи Пенсійного фонду України,  відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 737 від 17.04.2019 року, оскільки таке нарахування органи ПФУ проводять незрозуміло, що у подальшому призводить до виникнення заборгованості у позивача перед ТОВ «Київські енергетичні послуги».
Колегія суддів погоджується, що текст позовної заяви є громіздким  та важким для його сприйняття, у позовній заяві наявні слова, що надають їй емоційного забарвлення,  проте  в частині щодо визначення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та викладення змісту позовних вимог, формально відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.
 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі  № 204/4368/23, зважаючи на визначені частиною першої статті 189 ЦПК України завдання підготовчого провадження, суд першої інстанції, з метою остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, у разі необхідності, має можливість заслухати уточнення позовних вимог та заперечень проти них у підготовчому засіданні (пункт 3 частини другої статті 197 ЦПК України).
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2023 року у справі  № 337/804/23, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві.
Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилається на докази, додані ним позовної заяви, за переліком - 8 документів. 
Відповідно до висновків  Верховного Суду у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19,  від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 , на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій,  відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті, 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 752/17283/22, у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.
 
Крім того, залишаючи позовну заяву без руху та в подальшому визнаючи її неподаною, суд виходив з того, що до позовної заяви не додано всіх додатків, які зазначені у переліку до позовної заяви , що підтверджується довідкою, складеною начальником відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Деснянського районного суду м. Києва, в якій зазначено, що при опрацюванні позовної заяви було виявлено відсутність додатків, що вказані у переліку до позовної заяви.
В акті  Деснянського районного суду міста Києва №7 від 11 лютого 2025 року «про втрату документів перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування)» відсутній перелік документів, які були відсутні у додатках до позовної заяви (а.с.7-8), а  з матеріалів справи вбачається, що із восьми додатків,  зазначених у позовній заяві,  у справі наявні три з них :   копії «абонентської книжки»,  пенсійного посвідчення  та посвідчення ветерана військової служби. 
Враховуючи, що зазначений акт не містить переліку наявних або відсутніх додатків до позовної заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 для усунення недоліків, мав зазначити, які додатки, вказані позивачем у переліку, наявні, а яких не вистачає. 
 
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 147/127/17 зроблено висновок, що «законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі усунення недоліків апеляційної скарги частково. При цьому вказані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права в разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Подавши заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_1 не виконала всі вимоги ухвали апеляційного суду та не надала суду належним чином оформленої апеляційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи, про відновлення якої вона подала заяву, а тому апеляційний суд із урахуванням часткового усунення недоліків мав продовжити ОСОБА_1 відповідний строк, а повернення апеляційної скарги здійснене судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права».
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 757/27298/20-ц, «суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не вирішив питання продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, ураховуючи часткове виконання позивачем  ухвали суду про залишення позовної заяви без руху; не врахував, що встановлення обґрунтованості та доведеності позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.»
 
На виконання ухвали суду від 13 лютого 2025 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву про усунення недоліків від 14 лютого 2025 року, в якій просив конкретизувати допущені ним недоліки у позовній заяві, оскільки вважав, що усі вимоги суду він виконав, а неконкретизована частина вимог суду йому не зрозуміла, проте  вказана заява судом врахована не була,  суд першої інстанції не вирішив питання продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, враховуючи часткове виконання позивачем  ухвали суду про залишення позовної заяви без руху,  та передчасно постановив оскаржувану ухвалу від 25 лютого 2025 року про повернення позовної заяви. 
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд через надто формальний підхід утруднив позивачу доступ до гарантованого Конституцією України розгляду судової справи та  помилково визнав позовну заяву неподаною й повернув її.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись  ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381- 384  ЦПК  України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.  
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року - скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

  Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                     Кирилюк Г.М.

                                                                                                        Рейнарт І.М.