Справа № 161/19314/24 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/673/25  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С., 
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року,  

                                            В С Т А Н О В И В : 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2013 року із ОСОБА_3 на її користь стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 13 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_5 », а також змінено прізвище дитини на « ОСОБА_5 ».
З часу ухвалення рішення суду потреби на утримання дитини значно зросли, а сплачувані відповідачем аліменти є недостатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, що ставить дитину в скрутне матеріальне становище.
З моменту присудження аліментів значно збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, збільшився мінімальний розмір аліментів і підвищилися ціни на необхідні для дитини продовольчі та непродовольчі товари, а також для забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідач є працездатним, наразі працевлаштований у Збройних силах України, отримує офіційну заробітну плату, а тому в інтересах дитини доцільно стягувати аліменти у частці від доходу батька.
Ураховуючи наведене, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2013 року у справі № 161/7780/13-ц та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року позов задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2013 року у справі №165/7780/13-ц.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким встановити розмір аліментів, визначивши його у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн, або у розмірі 1/30 частки його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Позивач апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, а на підставі наявних доказів суд вважає заявлений при зміні способу стягнення розмір аліментів справедливим.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 », а також змінено прізвище дитини на « ОСОБА_5 » (а.с.7-10).
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2013 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 13 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (11-12).
Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що на даний час значно змінилася цінова політика в державі шляхом зростання цін на одяг, взуття, продукти харчування тощо. Визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки, в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення та розвиток,, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини. Вона самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини не може, а стягуваних у твердій сумі у розмірі 600 грн аліментів недостатньо для належного утримання дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182–184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Таким чином, законодавчими нормами відсутня імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач довела існування обставин, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів після ухвалення судового рішення, яким було присуджено аліменти на сина у розмірі 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З урахуванням вимог ст. ст. 182, 183 СК України суд дійшов вірного висновку про необхідність зміни способу стягнення з відповідача аліментів на сина та стягувати їх у частці від його заробітку (доходу).
Разом із тим, визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача, суд першої інстанції не урахував, що відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку також зобов`язаний утримувати (а.с.44, 44-зворот).
Крім того, зазначаючи про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи та що він не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять передбачених ст. 130 ЦПК України доказів вручення відповідачу судової повістки (його належного повідомлення про розгляд справи судом), а також доказів про вручення відповідачу позовної заяви після відкриття провадження у справі.
Із досліджених судом апеляційної інстанції доказів встановлено, що відповідач перебуває у Збройних Силах України і дійсно на даний час змінилося його матеріальне становище.
Фактично з квітня 2024 року його щомісячний дохід становить близько 190 000 грн, у зв`язку із чим визначена судом 1/4 частка на неповнолітню дитину становить близько 47 000 грн щомісячно.
Позивач також зобов`язана нести рівні з відповідачем витрати на неповнолітню дитину.
Разом із тим, позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надала жодних доказів про своє майнове становище, як і не навела розрахунку щомісячних витрат на дитину, чим не довела, що при зміні способу стягнення аліментів на сина вони мають бути стягнутими з відповідача саме у заявленому нею розмірі.
З урахуванням наведених обставин, поданих сторонами доказів, наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у частці від заробітку (доходу), а також обов`язку обох батьків у рівних частках забезпечувати дитину, апеляційний суд доходить висновку, що при зміні способу стягнення аліментів на неповнолітнього сина розмір стягуваних аліментів має становити 1/25 частку заробітку (доходу) відповідача, що на даний час ставить приблизно 7 600 грн.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому розмірі та про належне повідомлення відповідача про розгляд справи зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2013 року у справі № 161/7780/13-ц.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/25 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.      

Головуючий – суддя      

Судді