ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14505/24                                                    Суддя першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:     Файдюка В.В.,
суддів:                       Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В : 
29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач-2; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання відповіді ОСОБА_1 про розгляд скарги на бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 травня 2024 року. 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відповідь ОСОБА_1 про розгляд скарги на бездіяльність командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 26 травня 2024 року. 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 інформації відповідно до заяви від 26 травня 2024 року.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати інформацію ОСОБА_1 про розгляд запиту від 26 травня 2024 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року, 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши його заяву, керуючись Законом України «Про звернення громадян» направило заяву за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про наявність в матеріалах справи доказів направлення запиту на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року - без змін, виходячи з такого. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 травня 2024 року ОСОБА_1 подав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 запит на інформацію, у якому просив надати письмову відповідь про розгляд його попереднього звернення (а.с. 6). 
11 липня 2024 року позивач подав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 повторний запит на інформацію, вимоги якого були подібними до запиту від 26 травня 2025 року (а.с. 7). 
07 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав скаргу, в якій просив з метою уникнення досудового спору організувати службову перевірку по викладеним фактам та надати для подальшого листування фактичну поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).
Вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відповіді про розгляд скарги та Сил територіальної оборони України ЗС України щодо ненадання інформації відповідно до заяви від 26 травня 2025 року протиправною, ОСОБА_1 звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Чернігівський окружний адміністративний суд 17 січня 2025 року дійшов висновку про те, що позивачем не представлено суду доказів направлення цього запиту на адресу командування Сил територіальної оборони Збройних Сил України чи його згоди з отриманням такого запиту. Крім того, запит від 26 травня 2024 року ОСОБА_1 подав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак у ІНФОРМАЦІЯ_1 не виникало обов`язків по її розгляду чи наданню позивачу відповіді по її розгляду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з наступного. 
Законом України "Про оборону" від 06 грудня 1991 року № 1932-XI встановлюються засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про оборону" від 06 грудня 1991 року № 1932-XI, Генеральний штаб Збройних Сил України є головним органом військового управління з планування оборони держави, стратегічного планування застосування Збройних Сил України та визначених сил і засобів інших складових сил оборони,  координації і контролю за виконанням завдань у сфері оборони органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та силами оборони у межах, визначених законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Відповідно до Закону України "Про Збройні Сили України", Головнокомандувач Збройних Сил України здійснює через Генеральний штаб Збройних Сил України безпосереднє військове керівництво Збройними Силами України.  Командувачі видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України підпорядковуються Головнокомандувачу Збройних Сил України та відповідають за розвиток підпорядкованих їм військ (сил), їх технічне оснащення та всебічне забезпечення, підготовку та готовність до виконання покладених завдань.
Повноваження командувачів видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України,  основні завдання та порядок функціонування командувань видів, окремих родів військ  (сил) Збройних Сил України визначаються в положеннях, які затверджуються Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Структура Збройних Сил України складається з трьох видів військ (Сухопутні війська,  Повітряні сили, Військово-морські сили) та окремих родів (військ) сил.
Командування Сухопутні війська є видом Збройних Сил України яке очолює командувач Сухопутних військ Збройних Сил України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 є органом військового управління призначений для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації та підпорядковується безпосередньо Генеральному штаб Збройних Сил України.
До окремих родів сил Збройних Сил України входять Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили безпілотних систем та інші.  До окремих родів військ Збройних Сил України входять Десантно-штурмові війська,  Війська зв`язку та кібербезпеки.  
Також є органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 очолює командувач Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Командування є окремим родом сил та підпорядковується безпосередньо на Генеральний штаб Збройних Сил України.
Таким чином, хоча ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 вони є дві окремі юридичні особи, як суб`єкти права, які мають власну правоздатність, тобто можуть від свого імені набувати майнових і особистих не майнових прав та брати на себе зобов`язання,  самостійно брати участь у правовідносинах, та не підпорядковуються один одному.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян,  підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною першою статті 8 Закону №393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування,  підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності,  об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних,  необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою,  воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 Сил територіальної оборони Збройних Сил України. 
10 квітня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про проведення службового розслідування та прохання зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати копію контракту.  
Військова частина НОМЕР_2 входить до складу Сил територіальної оборони Збройних Сил України і до ІНФОРМАЦІЯ_1 жодного відношення не має.
ІНФОРМАЦІЯ_1 отримавши 19 квітня 2024 року за №Н-33011 дану заяву в порядку визначеному статтею 8 Закону №393/96-ВР направило її за належністю за вих. №116/1/16346 від 22 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 через систему електронного документообігу (СЕДО) та надало копію позивачу.
В даній системі відслідковуються всі документи (звернення, відповіді), які були надіслані чи отримані в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України.
В опрацюванні реєстраційної картки від 19 квітня 2024 року №Н-33011 в СЕДО, є наявна резолюція ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття документа за №35753 від 23 квітня 2024 року із визначеним завданням командиру військової частини НОМЕР_2 для розгляду та надання відповіді. 
Також в матеріалах прави наявна відповідь від військової частини НОМЕР_2 від 02 травня 2024 року.
Разом з тим, підстав вважати відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 квітня 2024 року №116/1/16346 проміжною немає. 
Зазначена відповідь навпаки, мала на меті забезпечити заявнику об`єктивний та всебічний розгляд його заяви уповноваженим на це органом, а так як військова частина НОМЕР_2 не входить до складу Сухопутних військ, то питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 та не могли бути вирішені.   ОСОБА_1 також було повідомлено, що військова частина НОМЕР_2 підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 , будучи повідомленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не уповноважене розглядати питання, порушені в одержаному зверненні, 07 серпня 2024 року вдруге звертається до ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав неотриманням відповідей на його запити від ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене та враховуючи приписи частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян», якими передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, ІНФОРМАЦІЯ_1 діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
З тексту представленої позивачем копії запиту на інформацію направленого на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 травня 2024 року вбачається, що позивач просить надати письмову відповідь про розгляд його звернення, яке направлялось ним на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як встановлено вище, ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши 19 квітня 2024 року за №Н-33011 заяву, в порядку визначеному статтею 8 Закону №393/96-ВР направило її за належністю за вих. №116/1/16346 від 22 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 через систему електронного документообігу (СЕДО) та надало копію позивачу.
В опрацюванні реєстраційної картки від 19 квітня 2024 року №Н-33011 в СЕДО, є наявна резолюція ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття документа за №35753 від 23 квітня 2024 року із визначеним завданням командиру військової частини НОМЕР_2 для розгляду та надання відповіді. Встановлено термін для надання відповіді - до 02 травня 2025 року. 
Листом військової частини НОМЕР_2 від 02 травня 2025 року, тобто з дотриманням наданого строку, позивачу було надано змістовну відповідь, з дотриманням вимог та у порядку встановленими законами України. 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягають. 
Враховуючи встановлені вище обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Крім того, з огляду на викладене, судова колегія зазначає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення виготовлено 08 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                В.В. Файдюк
Судді                                                                                                    В.О. Аліменко
                                                                                                              Є.І. Мєзєнцев