Номер провадження: 33/813/1571/25
Номер справи місцевого суду: 495/865/25 
Головуючий у першій інстанції Гелла С. В. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Абросімова А.П. на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2025 року, якою: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн. 
Згідно з оскарженою постановою, 06.02.2025 року, о 03 год. 02 хв., дорога Н33 Одеса Білгород-Дністровський Монаші 73, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мерседес Бенз А140» д/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що супроводжувалось різким запахом з порожнини рота, почервонінням очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер 6810» на місці зупинки транспортного засобу відмовився, також відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі під відеозапис на боді камеру, чим порушив вимоги 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою, захисник Абросімов А.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови, стверджує про невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що місцевий суд безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не врахував відсутність доказів наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначений як водій транспортного засобу, не ідентифікований як особа, яка безпосередньо вчинила дії, що становлять суть адміністративного правопорушення. Також у протоколі зазначений неіснуючий транспортний засіб, наявні суперечності про місце складання протоколу, а саме 73 або 75 км. Автодороги Н33 Одеса-Білгород-Дністровськ-Монаши. 
Співробітниками поліції не дотримані вимоги Порядку направлення та проведення медичного огляду, складено протокол за відсутності ОСОБА_1 з недостовірними відомостями. Відсутні докази відмови останнього від проходження відповідного огляду. 
Захисник стверджує, що місцевим судом не враховано письмові пояснення ОСОБА_1 по суті інкримінованого правопорушення, а також не проведено аналізу доводів захисника у письмовому клопотання про наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Також захисник стверджує про не врахування місцевим судом суттєвих порушень положень КУпАП, допущених працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а також здійснення фіксації, оскільки на відеозапису не зазначено ким, в якому місці та відносно кого здійснювався запис, не вказано причину зупинки, без присутності свідків, у зв`язку з чим запис та протокол є неналежними та недопустимими доказами по справі.
Захисник зазначає, що місцевим судом порушено порядок оголошення постанови, оскільки не оголосив постанову у повному обсязі одразу після розгляду справи, що є істотним порушенням.
Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 та захисника Абросімова А.П., оскільки будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Захисник подав клопотання про розгляд справи без його участі.
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та долучені до скарги докази, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно протоколу серії ЕПР 1 №2396/1 від 06.02.2025 року, ОСОБА_1 06.02.2025 року, о 03 год. 02 хв., дорога Н33 Одеса Білгород-Дністровський Монаші 73, керував транспортним засобом «Мерседес Бенз А140» д/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що супроводжувалось різким запахом з порожнини рота, почервонінням очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер 6810» на місці зупинки транспортного засобу відмовився, також відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі під відеозапис на боді камеру, чим порушив вимоги 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд визнає безпідставними, з огляду на таке. 
Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.
З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 06.02.2025 року, а саме:
-виявлення працівниками поліції автомобіля, який не виконав вимогу зупинки, в подальшому, після переслідування автомобіля працівниками поліції, автомобіль було зупинений, з місця водія вийшов чоловік, який в результаті перевірки документів виявився ОСОБА_1 ;
-спілкування працівників поліції зі ОСОБА_1 щодо вживання алкогольних напоїв;
- з урахуванням наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній категорично відмовилася пройти такий огляд на місці події та в медичному закладі.
Таким чином, дослідженні судом докази спростовують доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд, тобто розцінюється як спосіб захисту апеляційним судом. 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі, на що він відповів категоричною відмовою, слід констатувати, що в діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апелянта про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками та його відмова від проходження відповідного медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також про те, що протокол не був складений із застосуванням технічних засобів відеозапису за відсутністю двох свідків, є безпідставними, оскільки на відеозаписі зафіксовано рух автомобіля, вихід з нього водія після зупинки та відмова від проходження медичного огляду. 
Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ,  з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність  відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи.
За наведених підстав, посилання апелянта про існування підстав для скасування постанови місцевого суду та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, є безпідставними.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_1 з діями працівників патрульної поліції, останній не був позбавлений реальної можливості оскаржити такі дії у передбаченому законом порядку, однак станом на день апеляційного розгляду, відомості про вжиття таких дій суду не надано.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують викладені в протоколі обставини, зокрема факт керування ОСОБА_1 автомобілем, його відмова від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що доводить вину ОСОБА_1 .
Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, які відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушниці та обставини, які зафіксовані на боді-камери працівників патрульної поліції.
Слід зазначити, що в рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни постанови суду, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.
За таких обставин, суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Абросімова А.П. – залишити без задоволення.
Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду            Р.І. Котелевський