ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2025 року
м. Київ
Справа № 940/296/24
Провадження № 61-893св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Ангеліни Миколаївни на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року в складі колегії суддів Немировської О. В., Желепи О. В., Мазурик О. Ф.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа - Голосіївський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту зі спадкового майна (земельної ділянки) та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зняти арешт з нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3224681600:03:013:0019, загальною площею 2,7286 га, розташованої на території Голодьківської сільської ради Тетіївського району Київської області, який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва від 20 травня 2015 року № НОМЕР_2.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
30 липня 2024 року рішенням Тетіївського районного суду Київської області позов задоволено. Знято арешт із земельної ділянки з кадастровим номером 3224681600:03:013:0019, загальною площею 2,7286 га, розташованої на території Голодьківської сільської ради Тетіївського району Київської області (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 18 грудня 2001 року серії Р1 № 274633), який зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції від 20 травня 2015 року № НОМЕР_2 (номер запису про обтяження (спеціальний розділ) № 10236941 від 01 липня 2015 року). Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час звернення до суду з позовом позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 380/492/14-ц, виданого 23 травня 2014 року Тетіївським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 23 597,09 грн, у межах якого накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби наразі не перебуває, боржник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому підстав для продовження обтяження на майно боржника не встановлено. Крім того, наявність арешту, накладеного на нерухоме майно дружини позивача, порушує його право на спадщину за законом. Такий висновок суду не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
10 грудня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») задоволено. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд керувався тим, що за довідкою виконавчої служби станом на 06 листопада 2023 року борг не погашено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження за вказаним виконавчим провадженням не сплачено, кошти на рахунок не надходили. ОСОБА_1 не повідомив кредитора спадкодавця (ПАТ «Акцент Банк») про відкриття спадщини, попри те, що йому було відомо про наявність реєстрації обтяження на майно дружини, та жодних дій з погашення заборгованості в справі № 380/492/14-ц не вчинив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко А. М. через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року залишити в силі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року в справі № 214/2305/20, про те, що якщо виконавче провадження не здійснюється, арешт у виконавчому провадженні на будинок накладено органом виконавчої служби в 2015 році, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції пропущено, обтяження (арешт) будинку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, а тому позов про зняття арешту підлягає задоволенню.
Вважає висновки суду апеляційної інстанції суперечливими, адже, з одного боку, суд вказує на порушення позивачем статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо неповідомлення кредитора спадкодавця саме ПАТ «Акцент-Банк» про відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 , водночас зазначає про те, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права в передбачений законом спосіб, а саме - погасити заборгованість в справі № 380/492/14-ц на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», а не ПАТ «Акцент-Банк».
Інші доводи учасників справи
28 березня 2025 року представник Акціонерного товариства «А-Банк» - Омельченко Є. В. звернувся до Верховного Суду з відзивом.
05 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко А. М. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду клопотання про залишення відзиву без розгляду з підстав порушення строків його подання.
Верховний Суд вважає клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко А. М. обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 395 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд ухвалою від 03 лютого 2025 року відкрив касаційне провадження у справі та роз`яснив учасникам право подати відзив на касаційну скаргу в строк не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали.
Згідно з повідомленням про доставлення електронного листа зазначену ухвалу доставлено до електронного кабінету АТ «Акцент-Банк» 06 лютого 2025 року, тому останній день подання відзиву на касаційну скаргу був 17 лютого 2025 року.
Відзив АТ «Акцент-Банк», поданий 28 березня 2025 року, не може бути прийнятий судом до розгляду та підлягає поверненню без розгляду особі, яка його подала, оскільки він поданий поза межами встановленого законом строку; з клопотанням про продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу заявник не звертався.
29 липня 2025 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Пелих Я. М. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду письмові пояснення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 31).
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74577208 від 02 листопада 2023 року Кагарлицькою державною нотаріальною конторою зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу № 71496323 (номер у нотаріуса 95/2023) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 32).
Згідно з довідкою, виданою 30 листопада 2023 року державним нотаріусом Кагарлицької державної нотаріальної контори, у провадженні Кагарлицької державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 95/2023, заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями за законом, що прийняли у спадщину все майно, яке належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 33).
До складу спадкового майна входить, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 3224681600:03:013:0019, загальною площею 2,7286 га, розташована на території Голодьківської сільської ради Тетіївського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 274633 від 18 грудня 2001 року, виданого відповідно до рішення 16 сесії 23 скликання Голодьківської сільської ради народних депутатів від 01 червня 2001 року (т. 1, а. с. 34, 35).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 лютого 2024 року № 367390460, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3224681600:03:013:0019, загальною площею 2,7286 га, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 квітня 2020 року, номер запису 36273428. Також наявна реєстрація обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за номером (спеціальний розділ) 10236941, вид обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстрованого на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 20 травня 2015 року № НОМЕР_2 Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві на все нерухоме майно, що перебуває у власності боржника ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 36-38).
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників, станом на 26 лютого 2024 року ОСОБА_2 відсутня в Єдиному реєстрі боржників (т. 1, а. с. 39).
01 грудня 2023 року адвокат Шевченко А. М. в інтересах позивача подала до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Голосіївський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) адвокатський запит № 55/А.З із вимогою надати інформацію щодо підстав відкриття, закриття виконавчого провадження, змісту та обсягу стягнення, підстав накладення арешту на нерухоме майно (т. 1, а. с. 41-43).
07 грудня 2023 року у відповідь на адвокатський запит Голосіївський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) листом № 144844/27.1-23 повідомив, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 380/492/14-ц, виданого 23 травня 2014 року Тетіївським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 597,09 грн, у якому 30 лютого 2015 року державний виконавець на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (т. 1, а. с. 44).
26 січня 2024 року адвокат Шевченко А. М. в інтересах позивача подала до Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) повторний адвокатський запит № 4/А.З із інформацією та запитом щодо того, що листом від 07 грудня 2023 року № 144844/27.1-23 Голосіївським ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) частково надано відповідь на адвокатський запит, зокрема вказано, що стягувачем за виконавчим провадженням є ПАТ КБ «Приват Банк», тоді як Єдиний державний реєстр судових рішень не містить ухвали в справі № 380/492/14-ц про заміну сторони стягувача, зважаючи, що позивачем у справі було ПАТ «Акцент-Банк». Просила надати інформацію, чи було в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 здійснено заміну стягувача з ПАТ «Акцент-Банк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1, а. с. 45, 46).
05 лютого 2024 року у відповідь на адвокатський запит Голосіївський відділ ДВС листом № 14271/27.1-24 повідомив, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 380/492/14-ц, виданого 23 травня 2014 року Тетіївським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 597,09 грн, у якому 30 лютого 2015 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Щодо надання копій матеріалів виконавчого провадження зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 08 грудня 2009 року № 2392/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» термін зберігання виконавчих проваджень - 3 роки. Після закінчення терміну зберігання виконавче провадження підлягає знищенню. Станом на 28 грудня 2023 року це виконавче провадження знищено (т. 1, а. с. 47, 48).
30 січня 2024 року у відповідь на заяву представника позивача 26 січня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області листом надав копію рішення від 13 травня 2014 року в справі № 380/492/14-ц та одночасно повідомив, що виконавчий лист був направлений стягувачу (ПАТ КБ «ПриватБанк») за його запитом та на підтвердження надано супровідний лист вих. № 5388/14-вих./2/380/163/14 від 12 вересня 2014 року (т. 1, а. с. 51-54).
13 лютого 2024 року листом Тетіївського районного суду Київської області повідомлено, що заява про заміну сторони позивача (стягувача) з ПАТ «Акцент-Банк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій справі Тетіївським районним судом не розглядалася (т. 1, а. с. 57).
28 лютого 2024 року листом Тетіївського районного суду Київської області № 380/492/14-/1810/2024 підтверджено, що позивачем в справі № 380/492/14-ц було ПАТ «Акцент-Банк»; згідно з архівними даними Тетіївським районним судом Київської області рішення про заміну сторони виконавчого провадження в цій справі не ухвалювалось (т. 1, а. с. 58).
26 лютого 2024 року з метою отримання копії виконавчого листа в справі № 380/492/14-ц та документа про заміну сторони стягувача для подачі до суду разом з цим позовом, представник позивача ОСОБА_4 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з адвокатським запитом №9/А.3 (т. 1, а. с. 61, 62).
06 березня 2024 року листом АТ КБ «Приватбанк», наданим на адвокатський запит, банк повідомив, що не має змоги надати копію документа, на підставі якого здійснено заміну сторони стягувача в межах примусового виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року в справі № 380/492/14-ц, з тієї підстави, що банк до суду не звертався. Рекомендовано звертатися за копіями документів до суду або виконавчої служби (т. 1, а. с. 63).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року в справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) виснувала про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Водночас статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У справі, що переглядається, встановлено що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13 травня 2014 року в справі № 380/492/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 23 353,49 грн заборгованості за кредитним договором та 243,60 грн судових витрат.
У лютому 2024 року листом Тетіївського районного суду Київської області підтверджено, що заява про заміну сторони позивача (стягувача) з ПАТ «Акцент-Банк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі № 380/492/14-ц Тетіївським районним судом Київської області не розглядалася; згідно з архівними даними Тетіївським районним судом Київської області рішення про заміну сторони виконавчого провадження в цій справі не ухвалювалось.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про зняття арешту зі спадкового майна та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на ОСОБА_1 понесених судових витрат: судового збору в розмірі 968,96 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що борг у справі № 380/492/14-ц зі спадкодавця стягнуто на користь ПАТ «Акцент-Банк», водночас ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» є різними юридичними особами, а державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження допустив помилку в назві стягувача, яким ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій справі не є. Інші доводи апеляційної скарги стосувалися витрат на правову допомогу, яку суд першої інстанції, на думку ПАТ КБ «ПриватБанк», помилково стягнув з останнього на користь позивача, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не є відповідачем в справі. 
ПАТ «Акцент-Банк» не зверталося в цій справі з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про зняття арешту зі спадкового майна.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції повністю та відмовляючи в задоволенні позову про зняття арешту зі спадкового майна,з тих підстав, що  ОСОБА_1 не повідомив кредитора спадкодавця (ПАТ «Акцент Банк») про відкриття спадщини, попри те, що йому було відомо про наявність реєстрації обтяження на майно дружини, та жодних дій з погашення заборгованості в справі № 380/492/14-ц не вчинив, апеляційний суд вийшов за межі вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд не врахував, що відповідних доводів ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній сказі не наводив, фактично оскаржував рішення суду першої інстанції лише щодо залучення його відповідачем у справі та стягнення з нього судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунуті під час розгляду справи касаційним судом, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
З урахуванням наведеного постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Керуючись статтями 395, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відзив Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на касаційну скаргу повернути без розгляду.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченко Ангеліни Миколаївни задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач | О. М. Ситнік
Судді: | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська