ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №280/5120/19
адміністративне провадження № К/990/23772/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Гриціва М.І., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 (колегія суддів: Головко О.В., Суховаров А.В., Ясенова Т.І.) у справі №  280/5120/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) щодо нездійснення ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) перерахунку розміру пенсії за вислугу років та невиплати  її на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок; зобов`язано ГУ  ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 23.11.2015, відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008, з врахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України як непрацюючому пенсіонеру та виплачувати на банківський рахунок, відкритий в АТ  КБ «ПриватБанк»; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
2. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 набрало законної сили 13.04.2020.
3. 12.01.2022 до суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення суду згідно зі статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення. 
4. Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 23.07.2024 прийняв звіт ГУ ПФУ в Запорізькій області про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі № 280/5120/19.
5. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.
6. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.05.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовив. Визнав неповажними причини пропуску строку звернення позивача до суду апеляційної інстанції, зазначені у клопотанні про поновлення строків для звернення до суду, апеляційну скаргу залишив без руху та надав позивачу десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання ухвали. Вказав, що позивачу слід усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та письмових пояснень із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження з підтвердженням таких обставин належними доказами.
7. Копія ухвали від 13.05.2025 доставлена представнику позивача в електронний кабінет ЄСІТС 13.05.2025, що підтверджується довідкою Третього апеляційного адміністративного суду.
8. 26.05.2025 від представника позивача на виконання вимог ухвали від 13.05.2025  надійшла заява про усунення недоліків, в якій посилається на відсутність у Законі України № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) ставки судового збору за подачу заяви в порядку контролю за виконанням судового рішення, що виключає можливість вимагати його сплати від позивача, тому судовий збір не підлягає сплаті.
9. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.05.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23.07.2024.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що позивач не навів належних доказів щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та не сплатив судовий збір в розмірі, встановленому для оскарження ухвали суду першої інстанції.
10. Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
11. Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач неодноразово подавав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 23.07.2024, проте щоразу апеляційний суд залишав її без руху з підстав несплати судового збору та, як наслідок, повертав. Позивач наголошує, що відсутні підстави для сплати судового збору, оскільки ставка судового збору за  подання заяви в порядку статті 382 КАС України Законом України «Про судовий збір» не встановлена.
Посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 4 Закону України «Про судовий збір» та на порушення статті 132 КАС України, що призвело до прийняття незаконного рішення, оскільки за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою в порядку статті 382 КАС України, обов`язок його сплати не поширюється і на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийняту за результатами її розгляду.
Враховуючи неодноразове подання апеляційної скарги, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
12. Верховний Суд ухвалою від 05.06.2025 відкрив касаційне провадження.
13. Відзив на касаційну скаргу не надходив.
14. Зважаючи, що предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції, справа розглядається в порядку письмового провадження.
15. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання ним норм процесуального права, дійшов таких висновків.
17. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
18. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
20. Статтею 295 КАС України передбачено строки апеляційного оскарження.
Частиною першою вказаної статті визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
21. Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
22. Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
23. Тобто, вказаною законодавчою нормою встановлено дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06  лютого  2020 року у справі №  420/5137/18.
24. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску вказаного строку (поважність причин повинен доводити заявник).
КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
25. Суди встановили та матеріалами справи підтверджено, що Запорізьким окружним адміністративним судом 23.07.2024 постановлено оскаржувану ухвалу в порядку письмового провадження.
26. Вперше апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу подана 29.07.2024.
Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21.08.2024 апеляційну скаргу повернув у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору.     
Повторно апеляційну скаргу подано 25.08.2024.
Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.10.2024 апеляційну скаргу повернув у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору.     
Втретє апеляційну скаргу подано 31.10.2024.
Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.01.2025 апеляційну скаргу повернув у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору.     
Вчетверте апеляційна скарга подана 20.01.2025.
Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.03.2025 апеляційну скаргу повернув у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору.
Вп`яте апеляційна скарга подана 04.04.2025.
Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.04.2025 апеляційну скаргу повернув у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо сплати судового збору та надання   письмових пояснень із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження з підтвердженням таких обставин належними доказами.
27. Вчергове апеляційна скарга подана 08.05.2025.
28. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.05.2025 апеляційну скаргу залишив без руху, запропонував усунути недоліки шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та письмових пояснень із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження з підтвердженням таких обставин належними доказами.
29. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження позивач вказує, що неодноразово подавав апеляційну скаргу на оскаржувану ухвалу, проте кожного разу вона залишалася без руху у зв`язку з необхідністю сплати судового збору та поверталася судом апеляційної скарги. Вчергове зазначає, що відсутні підстави для сплати судового збору, оскільки Законом №  3674-VI не встановлена ставка судового збору за звернення до суду із заявою в порядку статті 382 КАС України, тому обов`язок його сплати не поширюється і на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийняту за результатами її розгляду.
30. Колегія суддів зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників(и), об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом № 3674-VI.
31. Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
32. Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, визначені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону) і в цьому переліку немає заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
33. Водночас у частині другій статті 4 Закону № 3674-VI не встановлено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення.
34. За змістом підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
35. Отже, приписами зазначеної норми Закону № 3674-VI встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду першої інстанції, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами яких виносяться відповідні ухвали.
36. Враховуючи те, що ключовим питанням у межах доводів та вимог касаційної скарги є питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
37. Конституційний Суд України, аналізуючи приписи Основного Закону України щодо обов`язковості виконання судових рішень, неодноразово наголошував на потребі визначити на законодавчому рівні належні й дієві національні юридичні механізми здійснення судочинства та виконання судових рішень, які засновані на основних засадах судочинства, що їх установлено в Конституції України, та які уможливлюють забезпечення судового захисту, поновлення порушених прав і свобод особи.
Так, Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); «обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання» (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019).
38. Крім того, в Рішенні від 01.03.2023 № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України вказав на те, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси.
39. Для належного та своєчасного виконання судових рішень в адміністративних справах суд повинен здійснювати контроль за їх виконанням, про що детально зазначено в розділі IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» КАС України, у якому визначено повноваження адміністративного суду з питань контролю за виконанням судових рішень.
Судовий контроль за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини та громадянина, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюється законність дій суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний виконати рішення суду, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку такого суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи під час вчинення дій (прийняття відповідних рішень) на виконання рішення суду. Брак визначених на законодавчому рівні належних і дієвих національних юридичних механізмів, які засновані на основних засадах судочинства й здатні забезпечити судовий захист, поновлення порушених прав і свобод кожної особи, може призвести до невиконання державою позитивного обов`язку виконати судове рішення (як невіддільного складника права кожного на судовий захист) з огляду на ускладнення або унеможливлення такого процесу, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, чим спричинить порушення права особи на доступ до суду, знівелює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.
40. Подання особою, на користь якої ухвалено судове рішення, заяви в порядку статті 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення спрямоване на забезпечення належного виконання судового рішення, а оскарження ухвали суду за наслідками розгляду такої заяви - на запобігання негативним наслідкам судової помилки, якщо така мала або могла мати місце під час розгляду зазначеної заяви.
41. Виконання судового рішення є умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист. Визначена статтею 382 КАС України процедура судового контролю за виконанням судового рішення спрямована на забезпечення обов`язкового виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення, без гарантування яких неможливо забезпечити право кожного на судовий захист. Відповідно, можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю, без будь-яких несправедливих обмежень та надмірних перешкод є запорукою реального та своєчасного виконання судового рішення та сприяє підвищенню довіри до судової влади.
42. Особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України, не повинна сплачувати судовий збір за звернення до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.
43. Отже, на переконання колегії суддів, частина друга статті 3, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI в тім, що вони уможливлюють справляння судового збору під час подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України.
44. Відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. 
У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
45. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що особа, яка звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, не повинна сплачувати судовий збір за оскарження ухвали, постановленої за результатом розгляду такої заяви.
46. При цьому Верховний Суд вже розглядав касаційну скаргу, ключовим в якій було питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з питань судового контролю за виконанням рішення суду.
47. Так, у постановах Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20 та від 08.04.2025 у справі № 260/9470/23 зазначено, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статей 382, 383 КАС України, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої в порядку статей 382, 383 КАС України заяви.
48. Водночас у постанові від 08.04.2025 у справі № 260/9470/23 колегія суддів звернулася до Верховного Суду для вирішення питання про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI.
49. З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення  апеляційної скарги без руху у зв`язку з ненаданням скаржником документа про сплату судового збору, оскільки останній не повинен сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, прийняту за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
50. Щодо строку на апеляційне оскарження колегія суддів наголошує, що законодавче закріплення цього строку є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
51. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. 
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 826/9772/17.
52. Разом з тим Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
53. Причина пропуску процесуального строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
54. Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
55. Водночас чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Та для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
56. Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
57. За такого правого регулювання та встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов цілком слушного висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
58. Позивач щоразу після повернення апеляційної скарги, подавав її вкотре, проте жодного разу після п`яти повернень не оскаржив таку ухвалу у касаційному порядку, тобто не вчинив активних дій щодо захисту свого права на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції. 
59. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовою у відкритті апеляційного провадження.
60. За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
61. Враховуючи результат касаційного перегляду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді:                                                                                                               М.І. Гриців

                                                                                                                  А.І. Рибачук