ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року
м. Черкаси   

Справа № 144/1605/24		
Провадження № 22-ц/821/673/25		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М., 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

21 жовтня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, після чого подала заявку, в якій зазначила персональні дані, та вказала номер банківської картки для перерахування коштів.
Після отримання заявки Товариство перевірило особисті дані відповідача, з метою її ідентифікації, а потім погодило надання кредиту і надіслало їй одноразовий персональний ідентифікатор MNV9KK84.
Позивач зазначив, що 30 жовтня 2021 року в 11:26:56 ОСОБА_1 ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно телекомунікаційної системи та підписала Кредитний договір, відповідно до умов якого їй 30 жовтня 2021 року наданий кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, який вона зобов`язалась повернути та сплатити проценти за користування ним.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за укладеним 28 листопада 2018 року договором факторингу своє право вимоги до ОСОБА_1 відчужило ТОВ «Таліон плюс», а ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача за договором факторингу від 30 жовтня 2023 року відчужило ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», а ТОВ «Онлайн фінанс», у свою чергу, за договором факторингу від 04 вересня 2024 року право вимоги до відповідача відчужило позивачу ТОВ «Юніт Капітал».
Позивач переконаний, що за умовами договору факторингу №0409/24 він має право вимагати від відповідача Шевчук 66 514,60 грн згідно з Кредитним договором № 506639073.
У зв`язку із вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 506639073 від 30 жовтня 2021 року у розмірі 66 514,60 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 2 422,40 грн. Також просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 506639073 від 30 жовтня 2021 року у розмірі 59 369,00 грн; стягнуто судові витрати у розмірі 2 136,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 358,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 30 жовтня 2021 року укладений Договір кредитної лінії № 506639073 в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних останньої, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн, але свої обов?язки за умовами цього правочину не виконала та у добровільному порядку у строки, передбачені Договором кошти не повернула.
Перевіривши розрахунки заборгованості виконані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», суд прийшов до висновку, що ці розрахунки є помилковими, а тому провів власні розрахунки та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Суд, дослідивши Договір про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09 вересня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 09 вересня 2024 року, які були долучені до справи та врахувавши, що позовні вимоги задоволені частково, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України прийшов до висновку про стягнення з відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

03 березня 2025 року, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, заначила, що вважає його таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального, процесуального права, без врахування висновків відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказала, що суд не звернув уваги, що Договір кредитної лінії № 506639073 від 30 жовтня 2021 року, відповідно до ст. 1055 ЦК України є нікчемним, тому вимога позивача про стягнення кредитних коштів та процентів за користування ними, не є належним способом захисту порушених прав, і в даному випадку, належним способом захисту прав була б вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів. 
Вказує, що позивачем не було доведено належними, допустимими та достовірними доказами перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», які в подальшому йому було передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», таким чином вважає, що позивач не наділений правом вимагати стягнення з ОСОБА_1 вказаної у позові заборгованості.
З огляду на викладене, вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим та не відповідає обставинам справи просить скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

30 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений Договір кредитної лінії №506639073 (далі у тексті також Договір № 506639073, Договір, правочин), за умовами якого Товариство взяло на себе обов`язок надати позичальникові в особі відповідача ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, відповідно до визначених у Договорі умов, додатках до нього, Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» (а.с. 38). 
Товариство, як кредитодавець, надало перший транш за Договором № 506639073 в сумі 22 000,00 грн одразу після укладення Договору № 506639073, який має бути повернений до 29 листопада 2021 року (п.1.3 правочину).
Кредитна лінія надана строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 29 листопада 2021 року (п.1.7 Договору № 506639073).
За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти (п.1.9, 1.9.1,1.9.2,1.9.3 Договору №506639073 (а.с. 38, 38 зворотний бік).
Сторони Договору № 506639073 погодили, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день, після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше, ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (пункт 1.12.1). А з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1 087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.12.2).
Відповідно до п.4.3 Договору № 506639073 сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 39 зворотний бік).
Також сторони узгодили, що у всіх відносинах між ними як підпис позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п.4.4).
Після розділу 5 Договору №506639073 «Реквізити сторін» зазначені відомості про електронний підпис одноразовим ідентифікатором позичальником ОСОБА_1 , ІН 3344217544, тел. НОМЕР_1 , Договір 506639073 від 30 жовтня 2021 року, одноразовий ідентифікатор MNV9KK84, відправлено 30 жовтня 2021 року об 11:26:28, введено 30 жовтня 2021 року об 11:26:56 (а.с. 40 зв. б).
Пункт 5.3 Правил визначає, що клієнт зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним не пізніше строків, передбачених електронним договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за електронним договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості:
- у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом;
- у другу чергу прострочена до повернення сума кредиту (за заявності);
- у третю чергу нараховані проценти за користування кредитом;
- у четверту чергу сума кредиту, що підлягає поверненню згідно графіку розрахунків;
- у п`яту чергу неустойка та інші платежі відповідно до електронного договору (п.5.4 Правил) (а.с.54 зворотний бік).
Паперова копія заявки на отримання грошових коштів в кредит від 30 жовтня 2021 року містить відомості про персональні дані ОСОБА_1 , її фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, номер і дату видачі паспорта, РНОКПП, адресу реєстрації та проживання, номер карти (а.с. 60). Відомості про підписання заявки відсутні.
Згідно з довідкою щодо дій позичальника в інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позичальник ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 7125 19910724-01169 24.01.2020, Договір №506639073 від 30 жовтня 2021 року, сума кредиту 22 000,00 грн, строк кредитування 30, процентна ставка 1,98 в день, номер телефону НОМЕР_4 , заявка на кредит подана 30 жовтня 2021 року об 11:24; одноразовий ідентифікатор MNV9KK84, відправлено позичальнику 30 жовтня 2021 року об 11:26:28, ідентифікатор введений позичальником 30 жовтня 2021 року об 11:26:56, грошові кошти перераховані позичальнику 30 жовтня 2021 року об 11:27:04 (а.с. 61).
З метою продовження дисконтного періоду 29 листопада 2021 року сплачені нараховані проценти 3 300,00 грн, строк кредитування продовжений на 30 днів, процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування 1,98% в день, кінцева дата оплати 29 грудня 2021 року (а.с. 61).
Згідно паперової копії електронного платіжного доручення №82392c1b-7ae3-4c7f-ad96-caa1ae11e9cf від 30 жовтня 2021 року платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів згідно Договору № 505639073 від 30 жовтня 2021 року ОСОБА_1 на кредитний рахунок №4731-21ХХ-ХХХХ-0862 (а.с. 71).
У відповіді на запит на виконання ухвали суду від 24 грудня 2024 року встановлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» емітовано карту № НОМЕР_5 , номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № НОМЕР_5 та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 - НОМЕР_6 (а.с.169-171).
Також АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наданою випискою за період з 30 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року підтверджено, що відповідачу 30 жовтня 2021 року на карту НОМЕР_5 зарахований переказ 22 000,00 грн (а.с. 172).
Відповідно до виготовленого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості, відповідачу 30 жовтня 2021 року видано 22 000,00 грн строком на 30 днів, 29 листопада 2021 року вона заплатила 3 300,00 грн, які враховані в погашення процентів і у зв`язку з цим дисконтний період продовжений до 29 грудня 2021 року.
01 січня 2022 року відповідач сплатила 35,00 грн, 06 січня 2022 року –  9 000,00 грн, а 10 січня 2022 року – 6 000,00 грн (а.с. 43).
Згідно зі зробленим ТОВ «Таліон плюс» розрахунком заборгованості, станом на день набуття права на вимогу (15.02.2022) борг відповідача складав 61 269,80 грн, а станом на 03 березня 2022 року – 66 514,60 грн, з яких 22 000,00 грн тіла кредиту та 44 514,60 грн нарахованих процентів (а.с. 44, зворотний бік-45).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладений договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором до якого додані незаповнені форми Реєстру прав вимоги, повідомлення боржника за кредитним договором, Акту повернення права вимоги (а.с. 12-17).
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладена додаткова угода № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти пункт 8.2 договору в такій редакції: «Строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (а.с. 17 зворотний бік).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладена додаткова угода № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді зміст Договору факторингу №28/118/-01 від 28 листопада 2018 року викладений у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року, а номер - 28/1118/-01. До зазначеної угоди додані не заповнені форми Реєстру прав вимоги, Акту повернення права вимоги (а.с. 18-22).
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 23).
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу № 28/1118-01 уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 23 зворотний бік).
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 23-1)
Згідно з витягу з реєстру прав вимоги № 173 від 15 лютого 2022 року право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 506639073 від 30 жовтня 2021 року на суму боргу 61 269,80 грн, з яких 22 000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 39 269,80 грн заборгованість за відсотками ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 23-1, 24).
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. До зазначеного договору додані не заповнені бланки форм Реєстру прав вимоги, повідомлення боржника за кредитним договором, Акту повернення права вимоги, (а.с. 25-29).
З витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року випливає, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 506639073 від 30 жовтня 2021 року на суму боргу 66 514,60 грн, з яких 22 000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 44 514,60 грн ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (а.с. 29 зворотній бік -31).
04 вересня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 0409/24, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 31 зворотний бік. - 36).
Згідно з витягу з реєстру боржників Додаток № 1 від 04 вересня 2024 року до Договору факторингу № 0409/24 право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до відповідача за кредитним Договором № 506639073 від 30 жовтня 2021 року на суму боргу 66 514,60 грн, з яких 22 000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 44 514,60 грн, яке ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 41-42).
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року на виконання п.1.2. Договору факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передав, а ТОВ «Юніт Капітал» прийняв реєстр боржників в кількості 1 194, після чого від клієнта до фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників. Загальна сума заборгованості складає 61 008 974,76 грн (а.с. 42 зворотний бік).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Судом першої інстанції встановлено, що у пункті 5 (реквізити сторін) Договору від 30 жовтня 2021 року № 506639073 зазначено, що договір підписано ОСОБА_1 з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором (а.с. 40 зворотний бік).
Таким чином вказаний Кредитний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
За таких обставин, по Кредитному договору, укладеному з ОСОБА_1 , у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов Кредитного договору, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.
Крім того, щодо твердження відповідача ОСОБА_1 , що Кредитний договір є нікчемним, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності спірного Договору № 5066390273 від 30 жовтня 2021 року. Зазначений Договір недійсним не визнано.
При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст. 204 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з проведеним розрахунком суду першої інстанції, а саме, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню така сума заборгованості:  по тілу кредиту – 22 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 37 369,00 грн ( 30 днів за ставкою 1,98 % та 60 днів за ставкою 2,98 %, тобто 30х435,60=13 068,00 грн, 60х655,60=39 336,0 грн.; (13 068,00+ 39 336,0) -15 035,00 сплачених коштів = 37 369,00 грн).
Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що позивачем не було доведено належними, допустимими та достовірними доказами перехід права вимоги до відповідача від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», які в подальшому йому було передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з огляду на що позивач не наділений правом вимагати стягнення з ОСОБА_1 вказаної у позові заборгованості, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції, встановивши факт укладення Кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», дійшов висновку про доведеність наявності у позивача права вимоги до відповідача за даним Кредитним договором.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, акти прийому-передачі реєстру боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором.
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за Договором від 30 жовтня 2021 року № 506639073 позивач надав суду документи: договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 12 – 17); додаткову угоду № 19 від 28 листопада 2019 року до даного договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 17 зворотний бік); додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 18 -22); додаткову угоду № 27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 23); додаткову угоду № 31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 23 зворотній бік); додаткову угоду № 32 від 31 грудня 2023 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 23-1); витяг з реєстру прав вимоги № 173 від 15 лютого 2022 року (а.с. 23-1, 24); договір факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 25 – 29); витяг з реєстру права вимоги № 2 від 20 січня 2023 (а.с. 29 зворотний бік – 31); договір факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (а.с. 31 зворотний бік – 36); витяг з реєстру боржників додаток № 1 до договору факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року (а.с. 41 – 42); акт прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 0409/24 від 04 вересня 2024 року (а.с. 42 зворотній бік).
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Кредитним договором.
Посилання скаржника на те, що реєстр прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року до договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року не містить інформації про перехід від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прав вимоги до відповідача спростовується матеріалами справи, оскільки в наведеному реєстрі під № 2 155 зазначено боржника ОСОБА_1 , дату Кредитного договору 30 жовтня 2021 року, № Кредитного договору 506639073 заборгованості:  по тілу кредиту – 22 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 44 514,60 грн та загальну заборгованість 66 514,60 грн (а.с. 29 зворотний бік, 30, зокрема і зворотний бік, 31).
Також, відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1). Так і умовами договору факторингу 0409/24 від 04 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору факторингу).
Отже, вказаними договорами факторингу чітко визначений момент переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників і позивачем на підтвердження вказаного надані відповідні докази, зокрема, реєстр права вимоги та акт прийому передачі реєстру боржників, належним чином підписані.
З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал», перейшло право вимоги за кредитним договором № 506639073від 30 жовтня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов вірного висновку, що позивачу перейшло право вимоги по спірному Кредитному договору до відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній його частині.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки його доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 16 липня 2025 року.

Головуючий          Л. І. Василенко

 Судді:                                                  О. В. Карпенко         

О. М. Новіков