ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/6969/25 пров. № А/857/24175/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, головуючий суддя – Карп`як О.О., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області       про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Кіровоградській області, ГУПФУ у Львівській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №104650020280  від 25.12.2024 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»: до страхового стажу роботи зарахувати період навчання у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року, який складає 2 роки 6 місяців; до страхового стажу роботи зарахувати період роботи на території рф в Советско – датском предприятии «Непек» з 01.01.1992 року по 09.09.1994 року, який складає 2 роки 8 місяців 9 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з 08.12.2024 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ГУПФУ в Кіровоградській області не зараховано йому стаж навчання у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року і отримав освітньо – кваліфікаційний рівень техніка – механіка, що підтверджується копією диплому. Зазначає, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2025 року диплом Вінницького технікуму м`ясної та молочної  промисловості виданий на ім`я ОСОБА_2 01.03.1983 року, НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про зміну імені позивачем ОСОБА_2 було змінено ім`я на ОСОБА_1 , про що свідчить актовий запис №43 в книзі реєстрації змін імені від 27.07.2004 року. Згідно п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Крім цього, ГУПФУ в Кіровоградській області не зараховано позивачу стаж з 01.01.1992 року по 09.09.1994 року - робота на території рф. Хоча, згідно наказу про прийняття його на роботу ГУПФУ в Кіровоградській області зараховано період з 08.05.1990 року по 01.01.1992 року, що підтверджується записом в його трудовій книжці. Вважає, що позивачу безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №104650020280 від 25.12.2024 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 08.12.2024 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року та з 01.01.1992 року по 09.09.1994 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Кіровоградській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачу не може бути призначено   пенсію за віком, оскільки підтверджений належними документами страховий стаж позивача складає 11 років 11 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_2 ): з 23.07.1980 року по 01.09.1980 року, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення; з 01.01.1992 року по 09.09.1994 року, робота на території російської федерації. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначення пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Відтак, починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року передбачено лише у відносинах з російською федерацією. Правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, тому відсутні підстави для зарахування страхового стажу, а також стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2024 року, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за наслідками чого прийняло рішення від 25.12.2024 року №104650020280 про відмову у призначенні пенсії.
Рішення мотивовано тим, що страховий стаж позивача становить 11 років 11 місяців 22  дні, з необхідних 15 років.
За результатами розгляду документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_2 ):
- з 23.07.1980 року по 01.09.1980 року, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення;
- з 01.01.1992 року по 09.09.1994 року, робота на території російської федерації. У зв`язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
У зв`язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Позивач вважає   рішення протиправними, тому звернувся до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має необхідний вік та страховий стаж для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 №1058-IV. При цьому, спірні періоди роботи позивача  підтверджується записами у трудовій книжці. При цьому, за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи у рф до страхового стажу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За змістом п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку закріплено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Як підтверджується матеріалами справи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року навчався у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості, в графі на основі чого внесені записи вказано диплом № НОМЕР_3 .
Згідно диплому НОМЕР_1 від 01.03.1983 року, що виданий ОСОБА_2 в тому, що він у 1980 поступив у Вінницький технікум м`ясної та молочної промисловості і в 1983 закінчив повний курс  по спеціальності машини і обладнання підприємств м`ясної промисловості; рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28.02.1983 року йому присвоєна кваліфікація техніка – механіка.
Згідно свідоцтва про зміну імені від 12.04.2007 року серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив ім`я на ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації зміни імені 27 липня 2004 зроблено відповідний актовий запис №43.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2025 року  справі №456/567/25 заяву задоволено повністю. Встановлено факт, що диплом Вінницького технікуму м`ясної та молочної промисловості виданий на ім`я ОСОБА_2 01.03.1983 року №848623, належить ОСОБА_1 (серія та номер паспорта КЛ087479, РНОКПП НОМЕР_5 )
 Колегія суддів зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (діюча на час заповнення запису №8) у випадку виявлення неправильного або неточного запису в трудовій книжці виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був внесений такий запис (п. 2.5). Якщо таке підприємство ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а випадку його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядкове ліквідоване підприємство (п.2.7) Виправлені відомості повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У випадку втрати наказу або розпорядження або невідповідності їх роботі, яка фактично виконувалась , виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, які підтверджують виконання робіт ( п. 2.8). В розділах "Відомості про роботу", закреслення раніш внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності , наприклад, зміни запису відомості про роботу після вказівки відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться "Запис за № таким-то є недійсною (2.9)
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.
Аналіз вищенаведених свідчить, про те що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, трудовою книжкою підтверджується, що позивач у період з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року навчався у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості, а також відповідачем не вчинялись дії направлені на витребування в уповноважених осіб документів на підтвердження спірних періодів  навчання  позивача, тому Головним управлінням Пенсійного фонду  України  в Кіровоградській  області   неправомірно не зараховано період  навчання  з 01.09.1980 року по 01.03.1983 року у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості до страхового стажу.
Щодо доводів апелянта про те, що оскільки правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, тому відсутні підстави для зарахування страхового стажу позивачу, а також стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги та зазначає наступне.
Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоч російська федерація припинила участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року однак у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. 
При цьому позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Отже, позивач має необхідний вік та страховий стаж для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 №1058-IV, тому спірне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі №380/6969/25 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич