Справа № 455/676/25                                 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю. П. 
Провадження № 33/811/882/25                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Львівський апеляцйний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 травня 2025 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 
захисника правопорушника – адвоката Дахновського В.Т. 

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України, судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
       Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 02 квітня 2025 року о 17 годині 17 хвилин в с.Солянуватка, вул.Салінарна №1, Самбірського району Львівської області, керував автомобілем, марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП. 
        В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1  покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване рішення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.  Вважає, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду особи на стан наркотичного сп`яніння; не було роз`яснено право на допомогу адвоката, що є істотним порушенням його права на захист. Стверджує, що він не міг здати біологічний матеріал не залежно від його волі, а у зв`язку із відсутністю фізіологічної потреби у цьому.  Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
       Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1  та виступ його захисника – адвоката Дахновського В.Т. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  суд   приходить до висновку що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
       Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
       Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
       Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
       Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на  ОСОБА_1 суддя першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі. 
       Відповідальність, за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №288896 від 02 квітня 2025 року; рапортами поліцейського СРПП відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області від 02 квітня 2025 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 квітня 2025 року; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4411578 від 02 квітня 2025 року; відеозаписом події. 
       Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкція) якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
       Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
       Разом з тим, як зазначено в апеляційній скарзі, та про що ствердив правопорушник ОСОБА_1  в суді апеляційної інстанції, останній, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, проте, через особливості свого організму не зміг здати аналіз сечі.
       При цьому, як вбачається із відеозапису події, який долучений до матеріалів адміністративної справи, з моменту зупинки транспортного засобу   ОСОБА_1  не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, поїхав в запропонований працівниками поліції медичний заклад, проте, не зміг здати аналіз сечі. Тобто, вся його поведінка від моменту зупинки і до отримання висновку, в якому зазначено, що пацієнт не надав біологічний матеріал для виявлення ознак сп`яніння, свідчить про те, що він не вчинив дій, які б свідчили про відмову пройти такий огляд. 
        Поряд з цим, апеляційний суд приймає до уваги наявну в матеріалах справи виписку з історії хвороби ОСОБА_1 , згідно якої у останнього встановлено діагноз: травматична хвороба головного мозку, посттравматична енцефалопатія із розсіяною вогнищевою неврологічною симптоматикою, ліквороданамічними розладами, судомним синдромом. Перебіг прогресуючий, та звертає увагу на те, що 18 червня 2025 року, у цій же, Старосамбірській районній лікарні, куди був доставлений працівниками поліції ОСОБА_1 для проходження чергового огляду на стан наркотичного сп`яніння, зразки біологічного матеріалу (сечі) були відібрані в порядку медичної процедури – встановлення сечового катетара, про що свідчить відповідь т.в.о. генерального директора КНП СМР «Старосамбірська РЛ» та копія журналу прийому хворих.         Отже, враховуючи те, що 02 квітня 2025 року лікар в медичному закладі  обмежився лише пропозицією ОСОБА_1  здати сечу, яку він не зміг здати і не було вжито інших заходів для дослідження біологічного  матеріалу - сечі,  апеляційний суд приходить до висновку, що при огляді ОСОБА_1 було порушено порядок такого огляду, відтак, такий висновок лікаря не може слугувати достатнім та беззаперечним доказом відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння.
        Таким чином, як зазначено у частині п`ятій статті 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
       Окрім того, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1  ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
       Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення,  ОСОБА_1  не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
       Відтак, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надав оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував  усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1   складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
       Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
        Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
       З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься жодного  належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, факту відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.
       Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
       З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд суд приходить до висновку, що постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – задоволити.
        Постанову судді Старосамбірського  районного суду   Львівської області від 30 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати.
       Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
       Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя       Галапац І.І.