П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/22536/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Леміщак Дмитро Михайлович 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
18 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В листопаді 2024 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просила визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо невиплати допомог та компенсацій, зобов`язати нарахувати та виплатити їй:
- грошову компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік у загальній кількості 70 діб;
- грошову компенсацію за невикористані відпустки як одинокій матері за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік у загальній кількості 70 діб;
- додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 12.03.2020 по 30.06.2023;
- грошове забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час;
- індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017;
- одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 років служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звільнена з Головного управління Національної поліції в Житомирській області наказом від 09.10.2024 за власним бажанням. Відповідно до цього наказу їй мали виплатити лише компенсацію за невикористані відпустки за 2022-2024 роки. Вважає, що при розрахунку не було враховано її право на додаткові відпустки як учасника бойових дій та як одинокої матері. Зазначає, що за період з 2016 по 2020 рік їй мало бути нараховано 70 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а за період з 2013 по 2024 рік - 120 днів як одинокій матері. Крім того, їй не виплатили передбачені доплати за службу в нічний час (35% посадового окладу) та за службу в особливих умовах під час карантину COVID-19, незважаючи на те, що вона працювала в підрозділі, який забезпечував життєдіяльність населення. Позивач та її представник зверталися до відповідача з адвокатським запитом про нарахування всіх виплат і надання документів щодо її посадових обов`язків, проте отримали неповну відповідь. 
ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2017-2019 роки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2017-2019 роки загальною тривалістю 30 календарних днів.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 18.02.2021 по червень 2023 року (включно) пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 18.02.2021 по червень 2023 року (включно) пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.01.2016, з 01.03.2016 по 31.05.2017, з 01.05.2018 по 31.01.2020, з 01.03.2022 по 27.03.2023, з 30.06.2023 по 17.04.2024 та з 31.07.2024 по 09.10.2024.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.01.2016, з 01.03.2016 по 31.05.2017, з 01.05.2018 по 31.01.2020, з 01.03.2022 по 27.03.2023, з 30.06.2023 по 17.04.2024 та з 31.07.2024 по 09.10.2024.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області, які полягають у виплаті в неповному обсязі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції без урахування індексації грошового забезпечення, додаткової доплати до грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020, та доплати за службу в нічний час.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення, додаткової доплати до грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020, та доплати за службу в нічний час.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 (попередні прізвища ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 09.10.2024 працювала в ГУНП в Житомирській області.
Наказом начальника ГУНП в Житомирській області від 09.10.2024 № 574 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Вказаним наказом визначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 14 діб невикористаної відпустки за 2022 рік, за 21 добу невикористаної відпустки за 2023 рік та за 26 діб невикористаної відпустки за 2024 рік.
24.10.2024 представником позивача на адресу відповідача направлено адвокатський запит щодо надання інформації про здійснені ОСОБА_1 нарахування за період її служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області, а також копій документів щодо посадових обов`язків останньої до документів щодо залучення останньої до роботи у нічний час та виконання інших службових обов`язків.
Листом від 01.11.2024 № СЕД-64506-2024 ГУНП в Житомирській області надало відповідь на адвокатський запит, з якого вбачається, що за період служби з 07.11.2015 по теперішній час позивачу надавалися щорічні основні та додаткові відпустки за стаж служби в поліції, додаткові відпустки відповідно статті 19 Закону України «Про відпустки» як одинокій матері, а також додаткові відпустки відповідно статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій:
- за 2016 рік - 30 діб щорічна основна (накази від 09.12.2016 № 319, від 13.04.2017 № 67 о/с); відповідно до статті 19 Закону України "Про відпустки" як одинокій матері (наказ від 05.09.2016 № 67 о/с);
- за 2017 рік - 30 діб щорічна основна (наказ від 09.08.2017 № 151 о/с);
- за 2018 рік - 30 діб щорічна основна (наказ від 26.01.2018 № 15 о/с);
- за 2019 рік - 30 діб щорічна основна та 1 доба додаткова відпустка за стаж служби в поліції (наказ від 20.05.2019 № 77 о/с);
- за 2020 рік - 30 діб щорічна основна та 1 доба додаткова відпустка за стаж служби в поліції (наказ від 08.01.2020 № 4 о/с); відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій (наказ від 28.09.2020 № 270 о/с); відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» як одинокій матері (наказ від 20.11.2020 № 317 о/с);
- за 2021 рік - 30 діб щорічна основна та 3 доби додаткова відпустка за стаж служби в поліції (наказ ГУНП від 22.10.2021 № 400 о/с);
- за 2022 рік - 20 діб щорічна основна (накази від 10.01.2022 № 12 о/с); відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» як учаснику бойових дій (наказ від 09.09.2022 № 476 о/с);
- за 2023 рік - 14 діб щорічна основна (наказ від 15.02.2023 № 71 о/с);
- за 2024 рік - не використані.
Вважаючи, що при її звільненні відповідач здійснив неповний розрахунок належних виплат та компенсацій, ОСОБА_1 звернулася до суду.
IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні  вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки в загальній кількості 70 діб, оскільки статус учасника бойових дій ОСОБА_1 отримала 20.01.2020 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 ), тобто саме з цієї дати у неї виникло право на одержання такої додаткової відпустки та наказом ГУНП в Житомирській області від 28.09.2020 № 270 о/с позивачу було надано додаткову відпустку тривалістю 14 діб відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" та статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки як одинокій матері за 2016-2020 роки, суд дійшов висновку, що позивач має право на додаткову відпустку, передбачену ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", однак задовольнив вказану вимогу частково, оскільки матеріалами справи підтверджується, що у 2016 та 2020 роках позивач використала право на додаткову відпустку, передбачену ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки".
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату за службу в особливих умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 12.03.2020 по 30.06.2023, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких, врахувавши, що з березня 2020 року по 17.02.2021 позивач отримував відповідну доплату.
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату за несення служби в нічний час, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 такої доплати за період з 07.11.2015 по 31.01.2016, з 01.03.2016 по 31.05.2017, з 01.05.2018 по 31.01.2020, з 01.03.2022 по 27.03.2023, з 30.06.2023 по 17.04.2024 та з 31.07.2024 по 09.10.2024, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Задовольняючи вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017, суд виходив з того, що позивачу протиправно за період служби з 07.11.2015 по 30.11.2017 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Враховуючи те, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, до якого відноситься додаткова доплата до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 (COVID-19), доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з їх урахуванням.
V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час звільнення у позивачки не виникло право на отримання щорічної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (як одинокої матері) та відповідно на дату звільнення в ГУНП в Житомирській області не було обов`язку виплачувати позивачці грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, оскільки  відсутні докази на підтвердження того, що позивачка під час служби в поліції надавала документи, які визначені законодавством для підтвердження статусу одинокої матері.
Щодо задоволеної позовної вимоги про  нарахування та виплату доплати за службу в особливих умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020 за період з 18.02.2021 по червень 2023 року зазначено, що вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт, а наявність права позивача на отримання такої доплати не є безумовною в будь-яких випадках.
Щодо  вимоги про визнання протиправним та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за спірний період зазначено, що що обов`язковою умовою для виплати доплати за службу в нічний час є оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку та умов № 260 як первинного документу обліку фактичного часу служби в нічний час. Оскільки такі довідки відсутні, то і підстав для здійснення нарахування та виплати доплати за службу в нічний час немає.
Щодо  вимоги про зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017 відповідач зазначив, що в період виникнення спірних правовідносин не було правових підстав проводити індексацію грошового забезпечення поліцейських, така можливість виникла лише після набрання чинності вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782, якою внесено зміну до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078. Враховуючи те, що у листопаді-грудні 2015 року та січні - березні 2016 року величина індексу споживчих цін не перевищувала встановлений законом поріг у 103 %, ГУНП в Житомирській області вважає, що у позивача не виникло право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року.
Також відповідач зазначає про відсутність підстав для покладання на нього обов`язку щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вона вже була нарахована та виплачена.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VІІІ) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до статті 92 Закону № 580-VІІІ поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Статтею 93 Закону № 580-VІІІ встановлено обчислення тривалості відпусток поліцейських. Так, поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні:
- щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
- щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно з частиною другої статті 94 Закону № 580-VІІІ порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
З метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Отже законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Законодавством не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році, водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
За змістом статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Відповідно до статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на неврегулювання положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні вказаного питання мають застосовуватись приписи КЗпП України та Закону України "Про відпустки".
Відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», що кореспондуються з нормами ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі № 360/1874/20.
Щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
За змістом статей 181-183 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.09.2012 серії НОМЕР_2 її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вбачається, що відомості про батька ОСОБА_4 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
За змістом частини першої статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Таким чином, позивач має право на додаткову відпустку, передбачену ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність у нього документів, які б підтверджували наявність у позивача статусу одинокої матері, оскільки наказами ГУНП в Житомирській області від 05.09.2016 № 67 о/с та від 20.11.2020 № 317 о/с позивачу вже було надано додаткову оплачувану відпустку відповідно до статті 19 Закону України "Про відпустки" саме як одинокій матері, що в свою чергу спростовує зазначені доводи скаржника. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідачем протиправно не було проведено нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як одинокій матері.
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату за службу в особливих умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19)", з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою встановлено карантин з 12 березня 2020 року на усій території України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 342 "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Персональний перелік працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, визначається керівником (керівником державної служби) відповідної установи, організації, органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування (пункт 3 Постанови № 342).
Пунктом 1 Постанови № 375 установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами пунктів другого-п`ятого Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом першим цієї Постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Встановлення доплати, визначеної пунктом першим Постанови № 375, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Служба безпеки України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я" затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок № 485).
У пункті 1 Порядку № 485 вказано, що він визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: "Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками" (бюджетні кошти).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (органи системи МВС).
Абзацами першим та другим пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 03.06.2020 № 431 "Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину" , яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
З аналізу положень постанови № 375 суд доходить висновку, що підставою для отримання поліцейським доплати за Постановою № 375 є одночасна наявність таких умов:
- робота у період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, та протягом 30 днів з дня його відміни;
- забезпечення життєдіяльності населення, зокрема, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян;
- наявність безпосереднього контакту з населенням внаслідок виконання обов`язків.
Тобто вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт. При цьому, за змістом постанови № 375, виплата здійснюється пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, тобто враховується час роботи, яка виконувалась за наявності усіх трьох наведених вище умов.
Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.
Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 375 перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Такі ж положення знайшли своє відображення й у дорученні Національної поліції України від 25.06.2020 № 7789/01/29-2020 "Про організацію заходів, спрямованих на забезпечення встановлення додаткової доплати поліцейським, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375".
З огляду на викладене рішення щодо визначення персонального переліку поліцейських, які у зв`язку із виконанням службових обов`язків у період дії карантину мали безпосередній контакт з населенням, та встановлення додаткової доплати останнім пропорційно до відпрацьованого часу в особливих умовах, приймає начальник відповідного відділу Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
Разом з тим, що визначений законодавством граничний розмір такої надбавки до 50%, тобто встановлено її максимальний відсоток, в межах якого керівник має дискрецію на встановлення відсоткового розміру доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність.
При цьому, керівники органів поліції мають право встановлювати відсотковий розмір доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення та які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.
Як слідує з матеріалів справи, позивачу в 2020 році було проведено нарахування та виплату додаткової доплати на підставі Постанови № 375 з урахуванням показника пропорційності за березень у розмірі 21,43 % посадового окладу, за квітень у розмірі 29,41 % посадового окладу, за травень у розмірі 30,77 % посадового окладу, за червень у розмірі 25,00 % посадового окладу, за липень у розмірі 17,39 % посадового окладу, за серпень у розмірі 30,00 % посадового окладу, за вересень у розмірі 35,71 % посадового окладу, за жовтень у розмірі 29,17 % посадового окладу, за листопад у розмірі 26,67 % посадового окладу, а також за січень 2021 року в розмірі 23,68 % посадового окладу, за період з 01.02.2021 по 17.02.2021 у розмірі 23,08 % посадового окладу.
Позивач виконував аналогічні посадові обов`язки та здійснював аналогічну діяльність в період, в який йому було виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах, та період, за який не було виплачено відповідної доплати.
При цьому відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відмінностей умов праці чи виконання позивачем іншого характеру службових завдань з 18.02.2021 по червень 2023 року, а відтак і не доведено різниці специфіки виконуваної роботи позивачем за місяці, в яких було виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах в порівнянні з місяцями, коли позивачу така доплата не нараховувалась та не виплачувалась.
Водночас підставою для ненарахування доплати відповідач зазначає відсутність бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Положеннями пункту 5 Постанови № 375 визначено що доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи скаржника про відсутність коштів, оскільки у позивача є право на отримання вказаних доплат у спірний період, посилання скаржника на відсутність фінансування для здійснення відповідних доплат, є неприйнятним, оскільки відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати на період дії карантину не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 420/19450/21, від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21.
Обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату доплати до грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
На користь такого висновку свідчить також практика Європейського Суду, зокрема, відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та Ромашов проти України (заява № 67534/01, пункт 43), відповідно до яких реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань є безпідставними.
У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася додаткова доплата позивачу відповідно до Постанови № 375 за період з 18.02.2021 по 30.06.2023, а також, відповідно, вона не була виплачена при звільненні. 
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату за несення служби в нічний час, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 1 ст. 91 Закону № 580-VIII встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:1) службу у святкові та вихідні дні;2) службу позмінно;3) службу з нерівномірним графіком;4) службу в нічний час.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) визначено, що Національна поліція з метою організації своєї діяльності фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне і цільове їх використання.
Пунктом 1 Постанова № 988 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 встановлено доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Відповідно до ст. 94 Закон України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, Міністерство внутрішніх справ України видало наказ № 260 від 06.04.2016, яким затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Пунктом 15 Порядку № 260 визначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Проаналізувавши наведені норми, можливо дійти висновку, що за несення служби в нічний час поліцейським обов`язково виплачується доплата у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 доплата за службу в нічний час нараховувалась за липень 2013 року по серпень 2013, за жовтень 2013 року по липень 2015 року, за лютий 2016 року, за червень 2017 року по квітень 2018 року, за лютий 2020 року по лютий 2022 року.
З довідки ГУНП в Житомирській області від 23.12.2024 № СЕД-75338-2024 слідує, що дані про вид та кількість добових нарядів та інші документи, за період з 01.01.2016 по 08.03.2022 рік включаючи посадові обов`язки з 12.03.2020 по 2022 рік надати не можливо, так як на підставі Указів Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 70/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24.02.2022 «Про введення в дію плану оборони України та Зведеного плану територіальної оборони України», Закону України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з метою недопущення розголошення персональних даних особового складу ГУНП в Житомирській області особового складу ГУНП в Житомирській області відповідно до Закону України «Про захист персональних ' даних» від 01.06.2010 № 2297-VI та витоку інформації з грифом обмеження доступу «Для службового користування» відповідно до пунктів 95-97 постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 736 «Про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію», книги нарядів та графіки чергувань працівників підрозділу було знищено (акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 10.03.2022 № 1/21-2022).
При цьому, за змістом цієї ж довідки від 23.12.2024 № СЕД-75338-2024 станом за 2021 рік позивач 21 раз заступала на добове чергування до чергової частини та була у відрядженні (відповідно до книги нарядів, яка не була знищена).
У 2022 році ОСОБА_7 125 раз заступала на добове чергування, на денну зміну чергування та нічну зміну чергування до чергової частини, слідчі дії, піший наряд, група швидкого реагування, залучалась до несення служби із забезпечення заходів безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві.
У 2023 році ОСОБА_1 76 разів заступала на добове чергування та на денну зміну чергування і нічну зміну чергування.
У 2024 році ОСОБА_1 67 разів заступала на добове чергування, на денну зміну чергування та нічну зміну чергування.
Вказане підтверджується копіями книг нарядів, графіками розстановок сил та засобів, а також постовими відомостями роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області за відповідні періоди.
З наказів по особовому складу від 12.03.2019 № 36 о/с, від 31.03.2021 № 109 о/с, від 22.07.2024 № 393 о/с наданими відповідачем, вбачається, що позивач працювала на посадах помічника чергового чергової частини роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області (2016-2019 роки), поліцейським взводу № 2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області (2019-2021 роки), поліцейським взводу № 3 роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області (2021-2024 роки), інспектором взводу № 2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області (2024 рік).
Аналіз вказаних документів дає підстави для висновку про те, що за період з вересня 2021 року по жовтень 2024 у всі місяці, крім квітня-травня 2023 року, травня-червня 2024 року, позивач залучалася до несення служби в нічний час.
З інформації про грошове забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по 09.10.2024 встановлено, що за лютий 2016 року, за періоди червня 2017 року - квітня 2018 року, лютого 2020 року - лютого 2022 року позивачу нараховувалася та виплачувалася доплата за службу в нічний час.
Вказане свідчить, що у ці періоди позивач також залучалась до несення служби в нічний час.
При цьому, як вірно зазначає суд першої інстанції, складання довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час не залежить від волі позивача, оскільки надання чи ненадання таких довідок залежить виключно від волі відповідача. Факт неналежного ведення документообігу стрктурним підрозділом ГУНП в Житомирській області, а саме не складання та не надсилання довідок обліку несення позивачем служби в нічний час до Головного управління Національної поліції в Житомирській області не може бути підставою для обмеження права позивача на доплату за роботу в нічний час при наявності інших доказів виконання такої роботи.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відмінностей умов праці чи виконання позивачем іншого характеру службових завдань з 07.11.2015 (початок роботи в органах Національної поліції) по 31.01.2016, з 01.03.2016 по 31.05.2017, з 01.05.2018 по 31.01.2020, з 01.03.2022 по 09.10.2024 (день звільнення).
Той факт, що відповідач у певні місяці нараховував спірну доплату, підтверджує право на її отримання позивачем і за інші періоди несення служби в нічний час.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.01.2016, з 01.03.2016 по 31.05.2017, з 01.05.2018 по 31.01.2020, з 01.03.2022 по 27.03.2023, з 30.06.2023 по 17.04.2024 та з 31.07.2024 по 09.10.2024, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 94 Закону № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-ХІІ).
Як визначено у статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як встановлено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до пункту 2 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», яка набрала чинності 24.10.2017, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, та доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».
Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пункт 6 Порядку №1078).
На підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. 
Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
З 07.11.2015, дня набрання чинності Законом №580-VIII, застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (п. 8 Постанови), якою вперше затверджені схеми окладів поліцейських. Вказана постанова є чинною і на сьогодні.
Оскільки розміри посадових окладів поліцейських згідно з додатками до вказаної постанови Кабінету Міністрів України протягом періоду з 07.11.2015 по 31.12.2020 не змінювалися, тому базовим місяцем для визначення індексації щодо такого періоду є листопад 2015 року.
З відомостей про грошове забезпечення позивача, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивачу за період служби з 07.11.2015 по 30.11.2017 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно протиправності вказаної бездіяльності відповідача, оскільки Закон №580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок №1078. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/35/20.
Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 30.10.2017 року.
При цьому, в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення. І саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. За таких обставин, повноваження відносно обрахунку індексації, покладається на відповідача.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 років служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами першою та другою ст. 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку МВС №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3)щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розділом VI Порядку МВС №260 визначена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби.
Відповідно до пунктів 2, 6-8 розділу VI "Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби" Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Враховуючи те, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, до якого відноситься додаткова доплата до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 (COVID-19), доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на перерахунок виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з їх урахуванням.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для їх скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для їх скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.