ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30липня 2025 року                      
м. Київ
 
справа № 203/5918/23
провадження № 61-13077св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс № 144 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням івриту, історії єврейського народу, єврейських традицій - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кобеляцьким Дмитром Миколайовичем, на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року у складі судді Католікяна М. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 144 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням івриту, історії єврейського народу, єврейських традицій - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради (далі - КЗО «НВК №144» ДМР») про визнання незаконним та скасування наказу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює у відповідача вчителем початкових класів. 07 березня 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, вона виїхала за кордон (Австрія, м. Відень), звідки деякий час працювала дистанційно. 12 вересня 2023 року відповідач видав наказ №  107-О, яким у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці дію трудового договору з нею було призупинено. 
Вважає зазначений наказ дискримінаційним, оскільки він порушує приписи Закону України «Про освіту», а також Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ).
Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 12 вересня 2023 року № 107-О «Про призупинення дії трудового договору».
Короткий зміст рішень судів
Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дніпровської міської ради від 19 липня 2023 року (і відповідним наказом відповідача від 18 серпня 2023 року) у всіх навчальних закладах загальної середньої, спеціалізованої мистецької освіти міста (зокрема, у відповідача) запроваджено змішану форму навчання, яка передбачила очну форму навчання для вчителів (безпосереднє знаходження у класних кімнатах разом з учнями, батьки яких не покинули м. Дніпро) та дистанційну форму для здобувачів освіти, які тимчасово покинули Україну через збройну агресію російської федерації. Запровадження змішаної форми навчання насамперед було пов`язане з тим, що з часом питання забезпечення учасників освітнього процесу міста укриттями було вирішене, більшість мешканців міста повернулася, отже виникла необхідність соціалізації дітей та підлітків, які почали відвідувати навчальні заклади та брати активну участь в освітньому процесі в очному режимі. Запровадження змішаної форми навчання фактично унеможливило участь педагогічних працівників закладу в освітньому процесі у дистанційному режимі в обсязі, визначеному освітніми програмами. При цьому для роботодавця (відповідача) запровадження такої форми навчання також унеможливило організацію навчального процесу в дистанційному режимі.
Аналіз встановлених судом обставин свідчить про те, що позивачка, відмовившись брати участь в освітньому процесі у режимі змішаної форми навчання, діяла всупереч приписам частини другої статті 54 Закону України «Про освіту», та з порушенням прав здобувачів освіти. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що переважна більшість закладів освіти міста (а відповідно і вчителів) в умовах воєнного стану працює у приміщеннях закладів освіти, усвідомлюючи усю повноту відповідальності за надання дітям якісної освіти і забезпечення освітнього процесу у безперервному режимі, адже сумлінність у виконанні трудових обов`язків педагога диктується самим його статусом і рівнем відповідальності за результати його роботи.
Оскаржений наказ відповідає вимогами Закону № 2136-ІХ і був виданий саме у зв`язку з виникненням об`єктивних умов, за яких виконання обов`язків, передбачених трудовим договором, для сторін стало неможливим. Наказ відповідача від 18 серпня 2023 року № 69-О «Про організацію освітнього процесу в КЗО «НВК №144» ДМР», згідно з яким з 01 вересня 2023 року у навчальному закладі було запроваджено освітній процес за змішаною формою навчання, є дійсним, а позивачка вимог щодо його оскарження в межах цієї справи не заявляла.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки встановлено обставини неможливості відповідача надати позивачу можливість виконувати роботу дистанційно. Діти початкових класів повинні перебувати під постійним контролем та наглядом педагога, щоб у разі необхідності терміново перевести дітей в безпечне місце. За таких обставин дистанційна форма роботи з боку педагога при тому, що діти початкових класів знаходяться в приміщенні освітнього закладу, є неможливою. Позивачка відмовилась брати участь в освітньому процесі у режимі змішаної форми навчання. Відповідач довів неможливість виконання функцій педагога дистанційно, має можливість і готовий надати роботу позивачеві за умови її повернення в заклад, однак позивачка не може виконувати роботу очно, в навчальному закладі. Тому призупинення дії трудового договору з позивачкою є законним, відповідає вимогам частини першої статті 13 Закону № 2136-ІХ. 
Є безпідставними аргументи про те, що призупинення трудового договору в закладах освіти є неправомірним, оскільки Закон № 2136-ІХ не скасовує та не зупиняє дію норм Закону України «Про освіту», який доповнено статтею 57-1, згідно з якою здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час призупинення дії трудового договору з позивачкою, м. Дніпро до переліку таких територій не включено. Заклад освіти розташований на території, де не проводяться бойові дії, навчання проводиться в очній формі у звичайному режимі, тобто за умови перебування в ньому дітей та педагогічних працівників.
Посилання на те, що призупинення трудового договору було застосовано до ОСОБА_1 як покарання за порушення трудової дисципліни, не може бути прийнятим до уваги, оскільки дію трудового договору призупинено на підставі положень статті 13 Закону № 2136-ІХ. У початкових класах навчального закладу не має окремих груп учнів або класів, які б перебували на дистанційній формі освіти. Сам по собі протокол засідання комісії з розгляду порушення трудової дисципліни від 08 вересня 2023 року носить рекомендаційний характер і не може розцінюватися як застосування прихованого покарання.
Аргументи учасників справи
27 вересня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» ОСОБА_1 через представника - адвоката Кобеляцького Д. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не надав докази про те, що не може надати їй можливість здійснювати викладання в дистанційній формі у разі, коли ОСОБА_1 мала таку можливість та бажання.
Відсторонення її від роботи без збереження заробітку порушує конституційні права на працю. Закон № 2136-ІХ не скасовує та не зупиняє дію норм Закону України «Про освіту». Закон України «Про освіту» доповнено статтею 57-1, що, зокрема, на час особливого періоду гарантується організація освітнього процесу в дистанційній формі, збереження місця роботи, середнього заробітку та інших виплат, передбачених законом. 
Відповідач не обґрунтував абсолютної неможливості надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. До моменту відсторонення позивач дистанційно викладала дітям навчальні дисципліни. Навчальний заклад працює, руйнуванню або знищенню внаслідок бойових дій не піддавався, тому не було підстав для її відсторонення. 
У зв`язку з веденням воєнного стану на території України позивач для збереження життя та здоров`я перебуває за кордоном, але має бажання продовжувати функціональні обов`язки за дистанційною формою організації праці. Посилання суду першої інстанції про порушення Закон України «Про освіту» є необґрунтованими, оскільки через постійні ракетні обстріли міста Дніпра повернення до України є небезпечним. 
Призупинення дії трудового договору застосовано до неї як покарання за порушення трудової дисципліни, що підтверджується протоколом про накладення дисциплінарного стягнення.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 25 вересня 2024 року у справі №  761/16359/22, від 05 червня 2024 року у справі № 758/10320/22, суди не дослідили зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 рокузупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24).
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року передано справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2025 року повернено справу на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_1 від 01 вересня 2010 року працює у відповідача вчителем початкових класів.
07 березня 2022 року ОСОБА_1 , у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виїхала за кордон (Австрія, м. Відень), звідки деякий час працювала дистанційно. Дотепер позивачка в Україну не повернулася.
19 липня 2023 року Дніпровською міською радою було ухвалене рішення № 65/39 «Про організацію освітнього процесу в закладах освіти, підпорядкованих департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради», згідно з яким з 01 вересня 2023 у всіх закладах загальної середньої, спеціалізованої мистецької освіти запроваджено освітній процес за змішаною (очною та дистанційною) формою навчання.
18 серпня 2023 року відповідачем був виданий наказ № 69-О «Про організацію освітнього процесу в КЗО «НВК №144» ДМР», згідно з яким з 01 вересня 2023 року у навчальному закладі було запроваджено освітній процес за змішаною формою навчання, яка полягає, зокрема, у проведенні навчання педагогічними працівниками у приміщеннях разом з учнями; здійсненні освітнього процесу у початковій школі в очній формі, ураховуючи необхідність соціалізації дітей.
08 вересня 2023 року комісією з розгляду порушення трудової дисципліни відповідача було ухвалене рішення (протокол № 3) про рекомендацію керівнику навчального закладу застосувати до позивачки дисциплінарне стягнення (догана), а також призупинити з нею дію трудового договору.
12 вересня 2023 року відповідачем видано наказ № 107-О «Про призупинення дії трудового договору (зі змінами до наказу від 11 вересня 2023 року № 105-О)», згідно з яким на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», керуючись Законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», вимогами щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року № 579, листа Міністерства освіти і науки України «Про організацію 2023/2024 навчального року в закладах середньої загальної освіти», на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 липня 2023 року № 65/39 «Про організацію освітнього процесу в закладах освіти, підпорядкованих департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради», з метою створення рівних умов доступу до освіти, збереження життя та здоров`я учасників освітнього процесу під час правового режиму воєнного стану в Україні та у зв`язку із здійсненням освітнього процесу в КЗО «НВК №144» ДМР з 01 вересня 2023 року за змішаною формою навчання та перебуванням педагогічних працівників разом із здобувачами освіти в приміщенні закладу, на підставі рішення комісії з розгляду порушення трудової дисципліни (протокол від 08 вересня 2023 року № 3 додається), внаслідок відсутності на момент початку навчального року викладача початкової школи ОСОБА_1 на робочому місці, неможливістю виконувати нею своїх посадових обов`язків в режимі присутності в закладі освіти (в очній формі) та у зв`язку з відсутністю окремої дистанційної форми навчання здобувачів освіти початкової школи, дію трудового договору з позивачкою було призупинено з 01 вересня 2023  року до 30 грудня 2023 року, але не більше ніж на час дії воєнного стану в Україні.
Позиція Верховного Суду
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. Згідно з пунктом 3 цього Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. 
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).
Положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (частина перша статті 9 ЦК України).
Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2023 року в справі № 593/1156/21).
15 березня 2022 року прийнято Закон № 2136-ІХ, яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану».
У частинах першій та другій Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Законом № 2136-ІХ Главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-ІХ».
Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону № 2136-ІХ в умовах воєнного стану, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.
Вказана норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, від 08 травня 2024 року у справі № 359/5261/22, від 22 травня 2024 року у справі № 755/10764/22.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження 
№ 61-6935сво24) зроблено висновки, що «сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію. Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору») є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону».
Разом з тим, 15 березня 2022 року прийнято Закон № 2126-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо державних гарантій в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану», яким розділ VI Закону України «Про освіту» доповнено статтею 57-1 (далі - Закон № 2126-IX).
У статті 57-1Закону України «Про освіту» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)передбачено, що здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується: 
організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників;
збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом.
місце проживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби).
Забезпечення державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, створення безпечного освітнього середовища, організацію здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду) у межах своєї компетенції здійснюють: органи виконавчої влади, органи військового командування, військові, військово-цивільні адміністрації та органи місцевого самоврядування, їх представники, посадові особи (керівники, голови, начальники), органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти; заклади освіти, установи освіти, наукові установи, їх засновники. 
Органи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, приймають у межах своєї компетенції рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території, для реалізації державних гарантій, визначених частиною першою цієї статті, в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду). Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки здійснює нормативно-правове забезпечення функціонування системи освіти і науки та видає накази з питань створення безпечного освітнього середовища, організації здобуття освіти, освітнього процесу та з інших питань у сфері освіти і науки, не врегульованих законом в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану (особливого періоду). Строк дії таких наказів не може перевищувати строк особливого періоду. Такі накази не є регуляторними актами та підлягають державній реєстрації лише у разі, якщо стосуються прав, свобод, законних інтересів та обов`язків громадян і юридичних осіб.
Обміркувавши викладене, колегія суддів зауважує, що:
на рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується;
за змістом статті 57-1 Закону України «Про освіту» щодо працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ, які в умовах воєнного стану були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду, саме держава взяла на себе спеціальні (додаткові) гарантії щодо збереження роботи та середнього заробітку, у тому числі шляхом організації освітнього процесу в дистанційній формі;
забезпечення відповідних державних гарантій покладено, зокрема, на органи виконавчої влади, органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти, заклади та установи освіти, які для реалізації державних гарантій приймають у межах своєї компетенції рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території;
Закони № 2136-ІХ, яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності у період дії воєнного стану, та № 2126-IX, яким статтею 57-1 Закону України «Про освіту» запроваджено державні гарантії в умовах воєнного стану для окремих суб?єктів, зокремапрацівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ, прийняті одночасно;
стаття57-1 Закону України «Про освіту» є спеціальною нормою щодо положень статті 13 Закону № 2136-ІХ та пункту 2 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, оскільки поширюється лише на окремих суб?єктів, зокрема працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ; 
спеціальна норма має перевагу над загальною нормою (lex specialis derogat generali). Оскільки саме держава взяла на себе спеціальні (додаткові) гарантії щодо збереження роботи та середнього заробітку працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ в умовах воєнного стану, у тому числі шляхом організації освітнього процесу в дистанційній формі, застосування положень статті 13 Закону № 2136-ІХ до таких працівників щодо призупинення дії трудового договору виключається;
захист трудових прав працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ, з урахуванням державних гарантій щодо збереження роботи та середнього заробітку, передбачених статтею 57-1 Закону України «Про освіту» (дію абзацу третього частини першої статті 57-1 зупинено на 2025 рік в частині збереження середнього заробітку працівникам закладів та установ освіти, наукових установ згідно із Законом № 4059-IX від 19 листопада 2024 року), не залежить від оскарження чи не оскарження позивачем окремих рішень органів влади та управління у сфері освіти, закладів та установ освіти, у тому числі наказу закладу освіти про призупинення трудового договору.
Відповідно до частин першої, дев`ятої, дванадцятої статті 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру надомна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про надомну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження надомної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються. Вагітні жінки, працівники, які мають дитину віком до трьох років або здійснюють догляд за дитиною відповідно до медичного висновку до досягнення нею шестирічного віку, працівники, які мають двох або більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю, батьки особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, а також особи, які взяли під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, можуть працювати на умовах дистанційної роботи, якщо це можливо, зважаючи на виконувану роботу, та роботодавець має для цього відповідні ресурси та засоби (частина статті 60-2 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 933/411/22 зазначено, що «суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки наказ директора КЗ «Олександрівська мистецька школа» від 10 серпня 2022 року № 22К «Про призупинення дії трудових договорів», за яким трудовий договір з викладачем КЗ «Олександрівська мистецька школа» ОСОБА_5 призупинено з 10 серпня 2022 року, за своєю формою і змістом відповідає вимогам статті 13 Закону України № 2136-ІХ. При цьому слід зазначити, що на час призупинення дії трудового договору, за позивачкою зберігається робоче місце, сам трудовий договір не припинений, а, відповідно до положень частини четвертої статті 13 Закону № 2136-ІХ, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Крім того, судами попередніх інстанцій обґрунтовано враховано, що наказ КЗ «Олександрівська мистецька школа» від 10 серпня 2022 року за № 16-од «Про призупинення освітнього процесу», яким тимчасово призупинено освітній процес в КЗ «Олександрівська мистецька школа» з 10 серпня 2022 року до припинення або скасування правового режиму воєнного стану та визнано неможливим організувати навчальний процес в дистанційному режимі навчання та організації простою закладу і працівників, є дійсним, позивачка вимог щодо його оскарження в межах цієї справи не заявляла».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року у справі № 296/8000/22 вказано, що «суди попередніх інстанцій встановили, що наказом в. о. ректора Житомирського медичного інституту за погодженням з Житомирською обласною військовою адміністрацією встановлено, що навчальний рік розпочинається за змішаною (змінною) формою навчання та наказано забезпечити присутність на робочих місцях керівництва, адміністративно-управлінського персоналу, науково-педагогічних та педагогічних працівників закладу. Згідно з матеріалами справи листом від 26 серпня 2022 року Житомирський медичний інститут повідомив ОСОБА_1, що з урахуванням освітнього процесу заклад може забезпечити їй дистанційну роботу на 0,53 ставки викладача, для чого їй необхідно подати заяву про переведення на 0,53 ставки. Проте позивачка з цією пропозицією не погодилась. Стаття 60-2 КЗпП України, яка регулює порядок дистанційної роботи, лише у частині десятій передбачає право працівника вимагати переведення на дистанційну роботу на певний проміжок часу, але виключно у певних випадках, які встановленими судами попередніх інстанцій обставинами цієї справи не підтверджуються. У всіх інших випадках запровадження дистанційної роботи залежить від погодження з роботодавцем та не може вимагатися позивачкою від відповідача, тобто не є безумовним обов`язком відповідача. Під час оцінки можливості встановлення таких форм організації роботи суд, з точки зору виявлення порушення прав працівника, встановлює чи не мав працівник права вимагати такої форми організації роботи, чи відмовився працівник від такої пропозиції роботодавця, а також чи не допущено дискримінації серед працівників щодо таких пропозицій форми організації роботи».
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2024 року у справі № 296/8012/22.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, суди встановили, що 18 серпня 2023 року відповідачем виданий наказ № 69-О «Про організацію освітнього процесу в КЗО «НВК №144» ДМР», згідно з яким з 01 вересня 2023 року у навчальному закладі було запроваджено освітній процес за змішаною формою навчання, яка полягає у проведенні навчання педагогічними працівниками у приміщеннях разом з учнями, здійсненні освітнього процесу у початковій школі в очній формі, ураховуючи необхідність соціалізації дітей; ОСОБА_1 на територію України не повернулася, тобто виконувати обов`язки за трудовим договором як вчитель початкових класів не має можливості; внаслідок відсутності на момент початку навчального року викладача початкової школи ОСОБА_1 на робочому місці, неможливістю виконувати нею своїх посадових обов`язків в режимі присутності в закладі освіти (в очній формі) та у зв`язку з відсутністю окремої дистанційної форми навчання здобувачів освіти початкової школи, відповідачем 12 вересня 2023 року видано оспорюваний наказ про призупинення дії трудового договору з позивачем.
Встановивши обставини неможливості відповідача надати позивачу роботу вчителя початкових класів дистанційно, а позивача - брати участь в освітньому процесі у режимі очної форми навчання, оскільки у зв`язку з веденням воєнного стану на території України вона виїхала та перебуває за кордоном, суди зробили обґрунтований висновок, що оспорюваний наказ не суперечить вимогам статті 13 Закону № 2136-ІХ, тому відмовили у задоволенні позову.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо недотримання відповідачем статті 57-1 Закону України «Про освіту», оскільки держава взяла на себе спеціальні (додаткові) гарантії щодо збереження роботи та середнього заробітку працівників закладів освіти, установ освіти, наукових установ в умовах воєнного стану, у тому числі шляхом організації освітнього процесу в дистанційній формі, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду. Саме до таких працівників положення статті 13 Закону № 2136-ІХ щодо призупинення дії трудового договору не підлягає застосуванню. За змістом цієї норми Закону забезпечення відповідних державних гарантій обумовлено створенням безпечного освітнього середовища, організацію здобуття освіти, освітнього процесу в умовах воєнного стану, та яке покладено, зокрема, на органи виконавчої влади, органи управління (структурні підрозділи) у сфері освіти, заклади та установи освіти, які для реалізації державних гарантій приймають у межах своєї компетенції рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території.
Суди встановили, що наказ відповідача від 18 серпня 2023 року № 69-О «Про організацію освітнього процесу в КЗО «НВК № 144» ДМР» виданий на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 липня 2023 року №  65/39 «Про організацію освітнього процесу в закладах освіти, підпорядкованих департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради», згідно з яким з 01 вересня 2023 року у всіх закладах загальної середньої, спеціалізованої мистецької освіти запроваджено освітній процес за змішаною (очною та дистанційною) формою навчання, ураховуючи необхідність соціалізації дітей. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час призупинення дії трудового договору з позивачкою, м. Дніпро до переліку таких територій не включено. Заклад освіти розташований на території, де не проводяться бойові дії, навчання для здобувачів освіти початкової школи проводиться в очній формі у звичному режимі, тобто за умови перебування в ньому дітей та педагогічних працівників.
Апеляційний суд правильно відхилив відповідні доводи позивача, оскільки відсутні підстави вважати, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин вимушено змінила місце проживання (перебування) (не повернулася на територію України) та залишила робоче місце викладача початкової школи (була відсутня на робочому місці на момент початку навчального року), а тому гарантії, передбачені статті 57-1 Закону України «Про освіту», за встановлених обставин цієї справи не підлягають застосуванню до позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, який обґрунтовано відхилив аргумент позивача, яка посилалась на протокол засідання комісії з розгляду порушення трудової дисципліни від 08 вересня 2023 року, що призупинення трудового договору було застосовано до ОСОБА_1 як покарання за порушення трудової дисципліни, а відповідний наказ є дискримінаційним, оскільки дію трудового договору з нею призупинено відповідно до закону, а рішення комісії з розгляду порушення трудової дисципліни носить рекомендаційний характер, яким рекомендовано керівнику навчального закладу застосувати до позивачки дисциплінарне стягнення у виді догани, а також окремо ? призупинити з нею дію трудового договору. До дисциплінарної відповідальності на момент вирішення цієї справи позивач притягнена не була. Тому відсутні підстави вважати призупинення з нею дії трудового договору наслідком прихованого покарання. Позивач не обґрунтувала та навела обставин, які б свідчили про допущену її дискримінацію серед інших працівників щодо форми організації роботи та/або факту призупинення з нею дії трудового договору.
З огляду на установлені обставини цієї справи висновки судів не суперечать висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду, на які є посилання в касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України). Судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам процесуального права щодо законності й обґрунтованості. Наведеним в касаційній скарзі доводам судом надана належна оцінка, які висновків суду не спростовують.
При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко