Дата документу 11.08.2025 Справа № 317/3901/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 317/3901/23 Головуючий у І інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/1103/25                                Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 серпня 2025 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Трофимової Д.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ярошенка Олександра Олеговича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО  ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, вимоги якого у подальшому уточнені, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.03.2021. 
Своїм підписом у заяві-анкеті  ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 36000 грн. 
Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовій формі, а також наказом банку про їх затвердження.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5. Договору, на підставі якого  ОСОБА_1 при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 1.1.5.1. Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.6.5. Договору.
АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 
Відповідач не надав своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у Розрахунку заборгованості.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 15.04.2023 має заборгованість у розмірі 45173,58 грн, що складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредита; 8859,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на означені обставини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.01.2025, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.03.2021 в розмірі 43273,58 грн, з яких: 36314,10 – заборгованість за тілом кредита; 6959,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір.
Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 серпня 2023 року позов задоволено.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 серпня 2023 року скасовано. 
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 43273,58 грн, що складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредиту; 6959,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором №б/н від 29.03.2021, а також судовий збір в розмірі 2684 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ярошенка О.О. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про стягнення з нього тіла кредиту в розмірі 28156,13 грн, а в іншій частині позову – відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги,  ОСОБА_1  в особі представника – адвоката Ярошенка О.О., повторюючи доводи відзиву на позовну заяву, зазначає, що отримав уАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку, якою він користувався, проте не може підтвердити, що це було саме 29.03.2021, а надані банком документи не дають змоги визначити таку дату. Можливо, це був перевипуск карти, а можливо, це було в зовсім інший час. Анкета-заява, що містить в матеріалах справи взагалі не містить дати. Суд першої інстанції при повторному розгляді справи проігнорував позицію відповідача, а також надані ним розрахунки. Так, за твердженням скаржника, неправильність розрахунку заборгованості банку, наданого суду, полягає в тому, що банк здійснює нарахування відсотків за кредитом щомісяця, а їх списання відбувається шляхом збільшення заборгованості за тілом кредиту, що не відповідає правилам, що розроблені самим банком.
За розрахунком скаржника, заборгованість ОСОБА_2 становить: тіло кредиту – 30056,13 грн +відсотки 9307,47. Оскільки відповідачем сплачено у 2024 році 1900 грн, то загальний залишок заборгованості складає 37463,00 грн, що складається з 30056,13 грн – заборгованість за тілом кредиту, 9307,47 грн – заборгованість за відсотками = 39056,13 грн замість 45173,58 грн, нарахованих баком, а потім зменшених до 43273,58 грн.
За таких обставин, не має принципової різниці, куди спрямувати 1900 грн, але у своєму розрахунку скаржник спрямовує їх на погашення відсотків, тому загальний залишок боргу, на його думку складає 30056,13 грн + (9307,47 грн – 1900 грн, що сплачені у 2024 році) = 37463,60 грн.
Навіть, якщо вважати кредитний договір укладеним, то стягненню підлягає загальна сума 37463 грн, замість 43273,58 грн.
Однак, відповідач наполягає на тому, що банк не має права нараховувати відсотки, адже умови, наведені банком, сторони не погоджували, Анкета-заява не містить ні дати її підписання, ні підпису ОСОБА_2 , Заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг не містить його підпису, як і жодних доказів його ознайомлення з правилами саме в цій редакції. Карта видана 2021 році, проте до позову долучено копію паспорта ОСОБА_2 , яка видана у 2022 році. Відомостей про пере випуск картки матеріали справи не містять. Все вищезазначене, на думку скаржника, свідчить про неукладеність договору.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві АТ КБ «ПриватБанк» заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зазначає, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, і зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 29.03.2021. Своїм підписом відповідач підтвердив, що згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, ознайомлений із інформацією щодо реальної річної процентної ставки, та наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання, а отже сторони узгодили усі істотні умови договору. Випискою з рахунку відповідача підтверджено, що він до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання по кредиту, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2  у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором та нараховані відсотки. При цьому суд не взяв до уваги тверджень представника відповідача щодо неправомірного стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентів, оскільки матеріалами справи підтверджено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 29.03.2021 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Брик А.А. підписав анкету заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг (18-19).
29.03.2021 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Брик В.А. підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви.
Відповідно до заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 29.03.2021, яка підписана відповідачем, зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки, а саме 42,0 % для карт «Універсальна» та 40,8 % для карт «Універсальна Gold» (п. 1.3) та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язання. Відповідно до п. 1.4 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта (а.с. 20-36). 
Зазначені документи підписані  ОСОБА_1  29.03.2021 з використанням простого електронного підпису.
У цій заяві зазначено, що відповідач діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет за адресою http://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом складають Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 20).
З довідки, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 видавалася кредитна картки № НОМЕР_1 – 29.03.2021 з терміном дії до 12/24 (карта «Універсальна») (а.с. 17).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 29.03.2021 позичальнику було встановлено кредитний ліміт по картці № НОМЕР_1 у розмірі 300 грн, який в період з 29.03.2021 до 16.12.2021 неодноразово збільшувався до 36000 грн. 26.12.2022 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 16).
Згідно з наданим банком розрахунком, відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2021 станом на 15.04.2023 у розмірі 45173,58 грн, що складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредиту; 8859,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-12).
Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.03.2021 у розмірі 43273,58 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2021 станом на 05.11.2024 у розмірі 43273,58 грн, що складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредиту; 6959,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 173).
З виписки по рахунку за період з 29.03.2021 до 19.04.2023 вбачається, що, починаючи з 29.03.2021 відповідач активно користувався кредитними коштами. Станом на 19.04.2023 усього витрат здійснено на 117571,33 грн, усього надходжень – 72397,75 грн (а.с. 13-15).
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно з ч. 6  ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, в заяві про приєднання до Умова та Правил надання послуг, сторони погодили, що Банк та Клієнт узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч. але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами Кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень (а.с. 50 зворот - 51).
В силу ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з п.5 ч.3 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» № 151 від 13.12.2019 року, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.
Отже, сторони узгодили те, що підписання Заяви буде в електронному вигляді.
Фактично відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України цифровий підпис - це аналог власноручного підпису, а підписаний в такий спосіб договір прирівнюється до вчиненого у письмовій формі, як це передбачено статтею 1055 ЦК України для кредитних договорів.
Таким чином, підписуючи в електронному вигляді дану заяву 29.03.2021, ОСОБА_1 погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджено умови кредитування, зокрема, процентна ставка у розмірі 42,0% річних, зважаючи на те, що 29.03.2021 відповідач отримав картку «Універсальна».
Крім того, п. 1.3 Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, що підписана ОСОБА_1 29.03.2021, передбачена процентна ставка в розмірі 42,0% річних для карт Універсальна.
Відповідно до п. 1.4 Заяви про приєднання до Умов та Правил, повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяці наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше, ніж 100 грн, щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня – 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181-го дня – 100% від заборгованості.
Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення умов договору. Заява підписана електронним підписом ОСОБА_1 , а тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.
Отже, враховуючи узгодження сторонами істотних умов кредитування у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29.03.2021, банк набув право на отримання процентів за кредитним договором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до виписки з рахунку, наданої банком, відповідач активно користувався кредитними коштами, що підтвердив і сам відповідач в апеляційній скарзі, він здійснював погашення, розраховувався кредитним коштами в магазинах, аптеках та заправках, перераховував кошти на рахунки третіх осіб, отримував перекази тощо. Проте у зв`язку з неналежним виконанням умов договору  ОСОБА_3 станом на 15.04.2023 мав заборгованість в розмірі 45173,58 грн, яка складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредита; 8859,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками; а станом на 05.11.2024 – у розмірі 43273,58 грн, що складається з: 36314,10 грн – заборгованість за тілом кредиту; 6959,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 173).
Отримання зазначеної суми грошових коштів відповідачем підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 (а.с. 13-15).
Розрахунок скаржника колегія суддів не приймає, оскільки як видно з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, ОСОБА_3 втратив можливість користування кредитними коштами у зв`язку з вичерпанням встановленого йому ліміту, що не позбавляє його обов`язку сплачувати проценти, розмір яких він попередньо узгодив, підписавши заяву про приєднання до Умов таПравил надання послуг від 29.03.2021, у п.1.2 якої зазначено, що позичальникові встановлюються кредитний ліміт, який є відновлювальною кредитною лінією.
Натомість випискою з рахунку підтверджено, що до 01.09.2022  ОСОБА_1 вичерпав встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 36000 грн, та з 01.09.2022 припинив будь-які поповнення карти для погашення свого боргу. 
До 01.09.2022 відповідач здійснював певні погашення процентів, які відповідно до умов укладеного договору, банк спрямовував на погашення процентів, тому до 01.09.2022 відповідач не мав заборгованості за процентами. Проте, після 01.09.2022 заборгованість за відсотками почала збільшуватися у зв`язку з відсутністю платежів, однак і випискою і розрахунком заборгованості підтверджено, що заборгованість за тілом кредиту залишилася незмінною – 36314,10 грн.
Колегія суддів зауважує, що скаржник не спростував доказів, наданих позивачем на підтвердження його вимог, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду в їх оцінці. 
Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",  № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ярошенка О.О. слід залишити без задоволення, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2025 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ярошенка Олександра Олеговича –залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: