ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/23125/24 пров. № А/857/3280/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                        Мікули О. І.,
суддів          -                                                Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/23125/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Кисильова О. Й.,
час ухвалення судового рішення – 17 грудня 2024 року,
місце ухвалення судового рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено,

                                                             в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Львівської обласної прокуратури, в якому просив визнати протиправними дії Львівської обласної прокуратури, що виявилися у рішенні, дії щодо відмови надати інформацію: який гриф обмеженого доступу (не таємно, для службового користування) - розносної книги (реєстру) під інвентарним номером №458 яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури: яка дата, місяць, рік отримання органом державної влади документів, а також яка назва даного органу державної влади, який отримав дані документи згідно порядкового номера (або реєстру) №95 згідно книги (розносної книги (реєстру) під інвентарним №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури; зобов`язати Львівську обласну прокуратуру, повторно розглянути запити на інформацію від 30 вересня 2024 року та 07 жовтня 2024 року протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду щодо надання інформації на запити позивачу ОСОБА_1 з дотримання вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", зокрема, який гриф обмеженого доступу (не таємно, для службового користування) - розносної книги (реєстру) під інвентарним номером №458 яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури; яка дата, місяць, рік отримання органом державної влади документів, а також яка назва даного органу державної влади, який отримав дані документи згідно порядкового номера (або реєстру) №95 згідно книги (розносної книги (реєстру) під інвентарним №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дій Львівської обласної щодо розгляду запитів ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року відповідно до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР. Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру повторно розглянути запити ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року у порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що звернення від 30 вересня 2024 року та 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 правомірно розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» і у визначені Законом строки останньому надано відповіді – 07 жовтня 2024 року за номером 31/1 3509-24 та 22 жовтня 2024 року за номером 31/1-3509-24. Більше того, реалізовуючи своє конституційне право, обвинуваченим у кримінальному провадженні № 6202014000000172 ОСОБА_1 07.01.2025 подано Золочівському райсуду Львівської області з повідомленням Львівську обласну прокуратуру клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів щодо огляду книги під інвентарним № 458, а також отримання відомостей що зареєстровані №95. Вказує, що відносини зі збирання інформації щодо стану досудового розслідування кримінального провадження регулюються кримінальним процесуальним законодавством, а не законодавством про доступ до публічної інформаці. З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що Закон України "Про звернення громадян" не конкретизує і не зобов`язує надавати конкретну інформацію заявнику, як це зобов`язує Закон України "Про доступ до публічної інформації". Вказує, що у даному випадку запитувана інформація за своїм змістом є простою та конкретною, в запитах вказаний конкретний номер журналу (книги) №458, реєстраційний (порядковий) номер у даному журналі №95, яка не потребує додаткового пошуку, додаткового пошуку, додаткового часу на збір запитуваної інформації, лише подивитися який шриф обмеженого доступу журналу (книги) №458, і які документи можливо видавались під №95 в цій книзі (журналі) під №45. Дана інформація є зазделегіть створеною інформацію самим же розпорядником, а саме: службою діловодства, і є в розпорядженні в службі діловодства і не належить до інформації створеної в ході досудового (судового) розслідування, розгляд заяв, відкриття кримінального провадження, надання процесуальних документів та матеріалів кримінального провадження. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Львівської обласної прокуратури з інформаційним запитом на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації", у якому просив надати інформацію: який гриф обмеженого доступу (не таємно, для службового користування) - розносної книги (реєстру) під інвентарним номером №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури.
Листом від 04 жовтня 2024 року №27-173вих-24 Львівська обласна прокуратура надала позивачу відповідь на запит від 30 вересня 2024 року, зазначивши, зокрема:
"...У ході опрацювання запиту та наявних в обласній прокуратурі відомостей з огляду на запитувану інформацію, встановлено, що Золочівським районним судом Львівської області триває слухання у справі №445/1213/20, провадження №1-кп/445/16/24, учасником якого Ви перебуваєте та у межах якого періодично клопочите перед судом про доручення органу досудового розслідування на проведення певних слідчих дій, зокрема. стосовно отримання інформації з журналів та відповідної документації режимно-секретного органу прокуратури, а також проведення їх оглядів.
Відтак, оскільки положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації, то з огляду на зазначене вище поданий Вами запит за своїм змістом є зверненням, який розглядатиметься в порядку Закону України "Про звернення громадян" з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України, про результати якого Вас буде поінформовано у законодавчо встановленому порядку...".
07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Львівської обласної прокуратури з інформаційним запитом на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації", у якому просив надати інформацію: - яка дата, місяць, рік отримання органом державної влади документів, а також яка назва даного органу державної влади, який отримав дані документи згідно порядкового номера (або реєстру) №95 згідно книги (розносної книги (реєстру) під інвентарним №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури.
Листом від 14 жовтня 2024 року №27-180вих-24 Львівська обласна прокуратура надала позивачу відповідь на запит від 07 жовтня 2024 року, зазначивши, зокрема:
"...У ході опрацювання запиту та наявних в обласній прокуратурі відомостей з огляду на запитувану інформацію, встановлено, що Золочівським районним судом Львівської області триває слухання у справі №445/1213/20, провадження №1-кп/445/16/24, учасником якого Ви перебуваєте та у межах якого періодично клопочете перед судом про доручення органу досудового розслідування на проведення певних слідчих дій, зокрема стосовно отримання інформації з журналів та відповідної документації режимно-секретного органу прокуратури, а також проведення їх оглядів.
Відтак, оскільки положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації, то з огляду на зазначене вище поданий Вами запит за своїм змістом є зверненням, який розглядатиметься в порядку Закону України "Про звернення громадян" з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України, про результати якого Вас буде поінформовано у законодавчо встановленому порядку...".
Листи Львівської обласної прокуратури від 04 жовтня 2024 року №27-173вих-24 та від 14 жовтня 2024 року №27-180вих-24  ідентичні за змістом.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні йому запитуваної інформації, а також такою, що порушує його право на отримання інформації, позивач звернувся у суд із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо розгляду запитів ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року на підставі Закону України "Про звернення громадян" є протиправними та такими, що порушують право позивача на доступ до публічної інформації, гарантоване Законом України "Про доступ до публічної інформації", оскільки позивач звернувся до відповідача із запитами на публічну інформацію, що підтверджується як змістом цих запитів, так і запитуваною інформацією, яка є задокументованою, відтак у відповідача виник обов`язок розглянути звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону №2939-VІ, а тому з метою належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути запити ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року у порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі ст.1 Закону України “Про інформацію” інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
За змістом ст.2 Закону України “Про інформацію” основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Ст.3 Закону України “Про інформацію” передбачає, що основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.
Відповідно до ст.4 Закону України “Про інформацію” суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Згідно зі ст.5 Закону України “Про інформацію” кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Ст.7 Закону України “Про інформацію” передбачає, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних врегульовані Законом України “Про захист персональних даних” від 01 червня 2010 року №2297-VI. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про доступ до публічної інформації” публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч.2 вищезазначеного Закону метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Положеннями ст.3 Закону України “Про доступ до публічної інформації” визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.
Так, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 згаданого вище Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно зі ст.6 Закону України “Про доступ до публічної інформації” інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
За змістом п.1 ч.1 ст.10 цього Закону кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом.
Ст.12 Закону України “Про доступ до публічної інформації” передбачає, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до ч.1 ст.13 згаданого вище Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Ч.1-5 ст.19 цього Закону передбачає, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Згідно зі ст.20 Закону України “Про доступ до публічної інформації” розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
За змістом ч.3 ст.22 вказаного Закону розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України “Про доступ до публічної інформації” розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що публічна інформація, як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення “публічна” не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.
Згідно зі ст.23 Закону України “Про доступ до публічної інформації” рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 30 вересня 2024 року звернувся до відповідача з інформаційним запитом, у якому просив надати таку інформацію: який гриф обмеженого доступу (не таємно, для службового користування) - розносної книги (реєстру) під інвентарним номером №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури.
Крім того, 07 жовтня 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача з інформаційним запитом, у якому просив надати таку інформацію: яка дата, місяць, рік отримання органом державної влади документів, а також яка назва даного органу державної влади, який отримав дані документи згідно порядкового номера (або реєстру) №95 згідно книги (розносної книги (реєстру) під інвентарним №458, яка зберігається в режимно-секретному органі Львівської обласної прокуратури.
Разом з тим, надаючи відповіді на вказані запити, відповідач покликається на те, що положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації, а тому подані ОСОБА_1 запити за своїм змістом є зверненням, який розглядатиметься в порядку Закону України "Про звернення громадян" з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Так, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).  Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР) заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством України їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, Законом №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, разом з тим, Закон №2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Крім того, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всі звернення позивача, за своєю суттю, є запитом на інформацію в розумінні Закону №2939-VI, оскільки передбачають надання уже відображеної та задокументованої інформації (у розносній книзі (реєстрі)) будь-якими засобами, що свідчить про те, що відповідач помилково розцінив зазначені запити позивача такими, що підлягають розгляду за правилами Закону України "Про звернення громадян". 
Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитами на публічну інформацію, що підтверджується як змістом цих запитів, так і запитуваною інформацією, яка є задокументованою, а тому у відповідача виник обов`язок розглянути звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону №2939-VІ.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача розглянути запити на інформацію від 30 вересня 2024 року та 07 жовтня 2024 року протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи приписи ст.20 Закону №2939-VI, дійшов правильного висновку про те, що визначення строку розгляду запитів віднесено до компетенції Львівської обласної прокуратури із урахуванням змісту інформації, а тому суд не може перебирати на себе функції відповідача у частині визначення терміну розгляду запитів.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо розгляду запитів ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року на підставі Закону України "Про звернення громадян" є протиправними та такими, що порушують право позивача на доступ до публічної інформації, гарантоване Законом України "Про доступ до публічної інформації", оскільки позивач звернувся до відповідача із запитами на публічну інформацію, що підтверджується як змістом цих запитів, так і запитуваною інформацією, яка є задокументованою, а тому у відповідача виник обов`язок розглянути звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону №2939-VІ, і з метою належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути запити ОСОБА_1 від 30 вересня 2024 року та від 07 жовтня 2024 року у  порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/23125/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі №380/23125/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.