ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/22381/24 пров. № А/857/6275/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Пліша М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року про повернення позовної заяви   (головуючий суддя Гавдик З.В., м. Львів) у справі № 380/22381/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Тарабан О.О. від 11 жовтня 2024 року з виконавчого провадження №73457546 про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати поновити назване виконавче провадження.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.
20.12.2024 позивач направив на адресу суду заяву про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю коштів,   в якій вказує, що оплата судового збору є значною, а суд може звільнити малозабезпеченого (член малозабезпеченої сім`ї) позивача від сплати судового збору з соціальних прав, або громадянина коли розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, як передбачено ч. 2 ст. 8 Закону України “Про судовий збір”.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 позовну заяву повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали,   свої висновки суддя першої інстанції обґрунтовував тим, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, зокрема, не надано документа про сплату судового збору за подання позову. Суд вказав, що з позовної заяви вбачається, що така містить одну вимогу немайнового характеру, за яку позивач має сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що не перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.
Не погодившись із цією ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги покликається на помилкове неврахування судом обставин, зазначених в його заяві, поданій на усунення недоліків. Вказує, що 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік становить 1255,80 грн., а судовий збір підлягав сплаті 1211,20 грн., що становить більше півмісячного доходу позивача (пенсія 2093 грн.). Зазначає також, що на підтвердження статусу малозабезпеченого члена сім`ї не обов`язково одержувати соціальну допомогу та підтверджувати довідкою з органу соціального захисту.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до частини другої   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому   Кодексом адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Згідно з частиною першою   статті 171 КАС   України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями   160,   161,   172   цього   Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої   статті 169 КАС України   суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями   160,   161   цього   Кодексу, протягом п`яти днів із дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 2 статті 169 КАС передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому   статтею 171 цього Кодексу   (частина третя   статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною четвертою   статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України   передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, позовну заяву може бути повернуто позивачу за умов, якщо позивач своєчасно отримав ухвалу судді про залишення позовної заяви без руху і не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3   ст. 161 КАС України   до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч. 8.   ст. 160 КАС України).
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що позивачем у позовній заяві зазначені підстави звільнення його від сплати судового збору, а саме: розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік; позивач є членом малозабезпеченої сім`ї; предметом позову є захист соціальних прав.
Відповідно до ч. 1   ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає   Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI   (далі - Закон № 3674-VI).
Згідно з ч. 1   ст. 1 Закону № 3674-VI   судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Частиною 1 статті 8 вказаного Закону передбачено, що ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у   частині першій   цієї статті.
Як вбачається з позовної заяви, така містить одну вимогу немайнового характеру, за яку позивач має сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Позивачем долучено довідку про доходи №5337973360371539 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (за попередній календарний рік), згідно якої позивачем отримано дохід 25116 грн.
Тобто, 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік становить 1255,80 грн., що лише на 44,60 грн. є більшим від судового збору позивача за подання позовної заяви.
Колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апеляційний суд зауважує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22.
Апеляційний суд також враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі", в якому Суд зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Беллет проти Франції", Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що предметом позову є захист соціальних прав позивача, а саме, зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради призначити та нарахувати позивачу субсидію з 01 жовтня 2021 року по 30 квітня 2022 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при постановленні ухвали про залишення позову без руху та ухвали про повернення позову залишив поза увагою наведені обставини, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на викладене, слід передати позовну заяву до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Керуючись ст. ст. 308,   311,   312,   315,   320,   321,   322,   325 КАС України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року про повернення позовної заяви   у справі № 380/22381/24 скасувати та передати справу (заяву) на розгляд суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М. А. Пліш