справа № 755/7476/25                                                головуючий у суді І інстанції Галига І.О.
провадження № 33/824/4259/2025            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
   
12 серпня 2025 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши апеляційну скаргу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поданою захисником Шевченком Євгеном Васильовичем на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року , якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.173-2 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року  ОСОБА_1 ,  визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього:
- за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 340 (триста сорок) грн, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ст. 36 КУпАП накладено на  ОСОБА_1 , остаточне адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Направлено  ОСОБА_1 , до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованого за адресою м. Київ, вул. Остафія Дашкевича, 7-А, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 3 (три) місяці.Роз`яснено  ОСОБА_1 , що у разі умисного ухилення від проходження програми для кривдників, останнього може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 605 грн. 60 коп. в дохід держави.
 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду, 18 липня  2025 року ОСОБА_1 через захисника- адвоката Шевченка Євгена Васильовича подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку  відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
06 серпня  2025 року матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу Київського апеляційного суду.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).
Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року апелянт зазначає, що 20 травня 2025 року в судовому засіданні була проголошена вступна і резолютивна частина рішення по справі, повний текст рішення суду не оголошувався, ОСОБА_1 не вручався. ОСОБА_1 будучи обізнаним з притягненням його до адміністративної відповідальності, без примірника повного тексту не міг сформувати правову позицію, щодо оскарження постанови. 09.07. 2025 року апелянт уклав Договір з адвокатом Шевченком Є.В. та 10.07.2025 року захисник Самусенка О.В. ознайомився з матеріалами справи. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вручення йому оскаржуваної постанови, а тому вважає, що був позбавлений можливості оскаржити постанову у передбачений законом строк. 
Розглянувши дане клопотання, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, зважаючи на таке.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята Дніпровським районним судом міста Києва 20 травня 2025 року ( а.с.29-31)
Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні та приймав участь у розгляді справи, що свідчить про обізнаність щодо розгляду справи та винесеного судового рішення відносно нього, та не заперечується самим апелянтом в його апеляційній скарзі.
Отже виходячи з вищезазначеного, у даній справі перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з 20 травня 2025 року та закінчився 29 травня 2025 року.
Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду, що прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, розпочинається з моменту винесення такої постанови судом, а не з моменту ознайомлення особи з такою постановою чи оприлюдненням її тексту в ЄДРСР.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин
При цьому слід зауважити, що, розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційному суду не надано.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, причини які апелянт зазначає в апеляційній скарзі, щодо пропуску строку не є поважними, а тому не вбачає підстав для задоволення клопотання   ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постановиДніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, тому апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала. 
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 подане захисником - адвокатом Шевченком Євгеном Васильовичем про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року - відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 поданою захисником Шевченком Євгеном Васильовичем на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                 Р.В. Березовенко