У Х В А Л А
 
25 липня 2025 року
м. Київ
справа № 0907/2-4986/2011
провадження № 61-8061ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:                           Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В.
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ружицького Віталія Миколайовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року в справі за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом та 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати дублікат виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, виданий 19 квітня 2018 року в справі № 0907/2-4986/2011 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») заборгованості за кредитним договором № 11141578000 від 12 квітня
2007 року в сумі 2 219 120,40 грн, 1700 грн витрат зі сплати судового збору, 
120 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, боржник ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11141578000 від 12 квітня 
2007 року в сумі 2 219 120,19 грн. Рішення набрало законної сили 20 квітня 
2012 року.
23 травня 2012 року видано виконавчий лист, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 21 квітня 2013 року.
Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2018 року, 19 квітня 2018 року видано дублікат виконавчого листа 3907/2-4986/2011 року.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 20 січня 2021 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальності «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія»).
14 травня 2021 року новий стягувач ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось із заявою про відкриття виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, до якої було долучено оригінал дублікату виконавчого листа від 19 квітня 2018 року.
20 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо 
ОСОБА_1 про стягнення коштів за судовим рішенням.
Вважає, що ТОВ «Українська факторингова компанія» (стягувач) звернулось до органу державної виконавчої служби із заявою про виконання дублікату виконавчого листа від 19 квітня 2018 року з пропуском як річного строку, визначеного статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» 
(1999 року) в редакції від 01 січня 2012 року, так і трирічного строку, визначеного статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» 
від 02 червня 2016 року, що з урахуванням змісту статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року в справі 
№ 824/2/23, від 29 серпня 2023 року в справі 
№ 750/13697/21, є підставою для визнання дублікату виконавчого листа 
від 19 квітня 2018 року таким, що не підлягає виконанню з інших причин - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на вчинення таких дій.
Крім того, заявник посилався на те, що 18 березня 2021 року між 
ТОВ «Українська факторингова компанія» та ним було укладено договір про виконання зобов`язань за кредитним договором № 11141578000 від 12 квітня 2007 року, який регламентує порядок виконання зобов`язань сторонами за кредитним договором та договором поруки № 11141578000/1П. На виконання умов договору боржником було сплачено обумовлену суму коштів, кредитором видано довідку від 30 грудня 2021 року про припинення дії за кредитним договором та договором поруки. Тобто обов`язок заявника як боржника перед кредитором відсутній, що за змістом статті 432 ЦПК України є також підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
03 квітня 2025 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
29 травня 2025 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 03 квітня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
26 червня 2025 року (зареєстровано у Верховному Суді 27 червня 2025 року) представник ОСОБА_1 - адвокат Ружицький В. М. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати дублікат виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, виданий 19 квітня 2018 року в справі № 0907/2-4986/2011, таким, що не підлягає виконанню.  
Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційнийперегляд справи та у визначених законом 
випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
1)       рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
2)       ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
3)                ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Пунктом 25 статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
За змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України та 
пункту 25 частини 1 статті 353 ЦПК України судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо відмови у виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
В ухвалах від 01 жовтня 2024 року № 2-3767/11 (провадження № 61-12970ск24), від 29 листопада 2024 року в справі № 2-4784/11 (провадження 
№ 61-14932ск24), від 07 січня 2025 року в справі № 757/7235/14-ц (провадження № 61-17599ск24) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про відсутність правових підстав для відкриття провадження в справі з огляду на те, що судові рішення щодо відмови у виправленні помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження в справі необхідно відмовити.
Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ружицького Віталія Миколайовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року в справі за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            О. М. Ситнік
                                                                                                                   І. Ю. Гулейков
                                                                                                                   Г. В. Коломієць