ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 320/14123/23
адміністративне провадження № К/990/26938/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Білак М. В., Мацедонської В. Е.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 (суддя - Леонтович А. М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 (колегія суддів у складі: Ганечко О. М., Кузьменка В. В., Василенка Я. М.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування
У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» (далі - ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», позивач) звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор, відповідач), у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову НКРЕКП від 09.08.2022 № 919 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.12.2021 № 2977» (далі - Постанова № 919).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржувана постанова порушує основні принципи діяльності НКРЕКП, як Регулятора ринку електричної енергії, установлені статтею 4 Закону України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII), у тому числі, законності, справедливості, прогнозованості, неупередженості та об`єктивності під час прийняття рішень, недопущення дискримінації, відповідальності за прийняті рішення. Позивач звернув увагу на те, що Постановою № 919 було змінено тарифи у бік зменшення без урахування їх економічної обґрунтованості та за відсутності правових підстав для коригування тарифів.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
НКРЕКП проведено планову виїзну перевірку дотримання ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» Умов та Правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, за результатами якої складено акт від 17.11.2017 № 209 (далі - Акт перевірки).
За результатами розгляду Акту перевірки відповідачем установлено порушення позивачем пункту 3.1 глави 3 Умов та правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджених  постановою НКРЕ від 26.04.2006 № 540 (далі - Ліцензійні умови з виробництва теплової енергії), щодо провадження ліцензованої діяльності відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами, а саме: постановою НКРЕ від 12.12.2013 № 1560 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» (Чернігівська ТЕЦ) (зі змінами) щодо виконання у повному обсязі інвестиційної програми з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування; пунктом 4.1 розділу ІV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 № 2585, а саме: виконання у повному обсязі інвестиційних програм, схвалених постановами НКРЕКП від 31.01.2015 № 137 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» (Чернігівська ТЕЦ) (зі змінами) та від 22.12.2015 № 3034 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ТОВ Фірма  «ТЕХНОВА» (Чернігівська ТЕЦ)  (зі змінами), відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування.
У зв`язку з цим, 04.12.2018 НКРЕКП прийнято постанову № 1645 «Про здійснення заходу державного регулювання до ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» за результатами перевірки дотримання Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» (далі - Постанова № 1645), якою доручено Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходу державного регулювання, підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 96 913,90 тис. грн (без ПДВ), у тому числі: на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2014 рік у розмірі 15 276,34 тис. грн (без ПДВ); на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2015 рік у розмірі 13 781,87 тис. грн (без ПДВ); на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік у розмірі 16 786,79 тис. грн (без ПДВ); на суму профінансованих, але не освоєних коштів Інвестиційної програми на 2014 рік у розмірі 650,74 тис. грн (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалася по статті витрат «Паливо» при здійсненні діяльності з виробництва теплової енергії протягом періоду, який підлягав перевірці, у розмірі 27  039 тис. грн (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалася у результаті недотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії, протягом періоду, який підлягав перевірці, у розмірі 22  684,91 тис. грн. (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалась у результаті виконання заходів Інвестиційної програми на 2015 рік, у розмірі 296,26 тис. грн. (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалася у результаті виконання заходів Інвестиційної програми на 2016 рік, у розмірі 397,99 тис. грн. (без ПДВ).
Постанова № 1645 була предметом оскарження у справі № 640/21345/18.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №  640/21345/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 20.04.2022 рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що оскаржувані постанови адресовані Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, є організаційно-розпорядчими актами внутрішньо-спрямованого змісту, не є індивідуальними актами, а тому жодних прав, свобод, інтересів позивача не порушують, не передбачають для нього жодних обов`язків і обмежень.
НКРЕКП на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання 09.08.2022 прийнято Постанову № 919.
Постановою № 919 внесено зміни до постанови від 29.12.2021 № 2977 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», а саме: в абзацах другому - п`ятому пункту 1 цифри 1162,38, 1364,17, 1365,03, 1649,94 замінено відповідно цифрами 579,09, 760,40, 776,91, 1055,65.
Тобто, оскаржуваною постановою позивачу було змінено тарифи на виробництво теплової енергії в сторону зменшення.
Позивач не погоджується з Постановою № 919, уважаючи її протиправною, у зв`язку з чим, звернувся до суду з цим позовом. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано Постанову № 919.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржуваною постановою позивачу також було зменшено тариф на теплову енергію на суму невикористаних коштів схвалених Інвестиційних програм за 2014, 2015 та 2016 роки, суму профінансованих, але не освоєних коштів Інвестиційної програми на 2014, на суму економії коштів, що склалася у результаті виконання заходів Інвестиційних програм на 2015 та 2016 рік.
Суд зазначив, що відповідач має право прийняти рішення про вилучення зі структури тарифів на виробництво теплової енергії невикористаних коштів у разі необґрунтованого невиконання позивачем заходів, що передбачені інвестиційною програмою. Як установлено Актом перевірки, основними причинами не наповнення у повному обсязі статей витрат та джерел фінансування Інвестиційних програм є зменшення обсягу виробництва теплової енергії, недоплата споживачів теплової енергії та недоплата ДП «Енергоринок» за отриману електричну енергію, відволікання грошових коштів на закупку імпортного вугілля марки АШ для проходження опалювального сезону, оскільки вугілля вітчизняних марок знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження (стор. Акту перевірки 10, 14, 17, 18, 23, 26, 35, 36). Також перевіркою установлено збиток від діяльності з виробництва теплової енергії за підсумками 2014 року в сумі 7 578,0 тис. грн. (стор. 36 Акту перевірки), за підсумками 2015 року - в сумі 21 673, 6 тис. грн. (стор. 38 Акту перевірки). Отже, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану Постанову № 919, відповідач мав установити факт необґрунтованого невиконання позивачем Інвестиційних програм за 2014, 2015 та 2016 роки.
Також суд зазначив, що в обґрунтуванні щодо прийняття оскаржуваної Постанови № 919 зазначено, що підставою для зміни позивачу тарифу в бік зменшення є виявлення за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії додатково отриманого або недоотриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо, зміни обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміни структури запланованих витрат чи інших факторів. Водночас суд установив, що на дату складання Акту перевірки та прийняття Постанови № 1645 законодавством не було встановлено порядку визначання додатково отриманого або недоотриманого доходу. Натомість, у Постанові № 1645, на виконання якої було прийнято оскаржувану Постанову № 919, зазначено суми невикористаних та неосвоєних кошів схвалених Інвестиційних програм, суми економії коштів, що склалися по статтям витрат та у результаті виконання заходів Інвестиційних програм.
Суд зазначив, що в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 не міститься інформації щодо нормативно-правового акту, на підставі якого було розраховано додатково отриманий дохід, відсутні посилання на урахування відповідачем об`єктивних чинників недофінансування позивачем схвалених Інвестиційних програм та статей витрат, відсутні висновки щодо наявності чи відсутності обґрунтованих перевитрат, а також відсутній розрахунок суми додатково отриманого позивачем доходу. Обґрунтування щодо прийняття Постанови № 919 містить лише посилання на Постанову № 1645. У свою чергу обґрунтування щодо прийняття Постанови №  1645, а також даних щодо його оприлюднення на виконання пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1540-VIII суду не надано. 
Крім того, в обґрунтуванні до Постанови № 919 міститься пропозиція прийняти постанову щодо зміни тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 96 913,90 тис. грн (без ПДВ). Водночас із Структури тарифів на виробництво теплової енергії (Додаток до Постанови № 919) убачається, що фактично тариф було зменшено на 110 269,00 тис. грн. Обґрунтування щодо прийняття Постанови № 919 не містить інформації щодо обставин, які призвели до зменшення тарифу позивача на теплову енергію на суму понад 96 913,90 тис. грн. (без ПДВ) та відповідних розрахунків, що свідчить, на думку суду, про порушення відповідачем принципу прозорості процесу державного регулювання.
Суд урахував, що Акт перевірки, за результатами розгляду якого була прийнята Постанова №  1645, на виконання якої прийнята оскаржувана Постанова № 919, був складений 17.11.2017, а Постанова № 919 була прийнята відповідачем лише 09.08.2022, тобто більше ніж через чотири роки.
Також суд урахував, що на дату складання Акту перевірки (17.11.2017) та Постанови № 1645 (04.12.2018) у відповідача не було установлених законами України повноважень щодо зміни тарифів за результатами перевірки або моніторингу. Відповідні зміни в частині надання регулятору повноважень щодо зміни державних регульованих цін і тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, були внесені до Закону № 1540-VIII, згідно із Законом України від 19.12.2019 № 394-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 394-IX).
Отже, суд дійшов висновку, що до набрання чинності Законом № 394-IX повноваження відповідача щодо зміни тарифу на виробництво теплової енергії у бік зменшення обмежувались положеннями статті 20 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV), які передбачають повноваження регулятора зменшити тарифи виключно у разі нецільового використання коштів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що приймаючи Постанову № 919 відповідач діяв з порушенням принципу прогнозованості та своєчасності прийняття рішення, визначеного пунктом 6 частини першої статті 4 Закону № 1540-VIII.
Суд уважав, що метою здійснення діяльності Регулятора є досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки. Суд зазначив, що відповідач у судовому засіданні стверджував, що перегляд (у тому числі внесення змін шляхом зменшення) затвердженого тарифу є можливим лише у разі наявності затвердженої структури тарифу. Пояснив, що рішення про затвердження тарифів, оформлені постановами НКРЕ надсилалися позивачеві рекомендованим листом. Однак, підтвердити належними та допустимими доказами наявність самих постанов про затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» на 2014-2016 роки та їх надсилання позивачеві, не зміг.
Водночас суд погодився з позивачем, що звітність не є підтвердженням наявності структури тарифів у розумінні Постанови від 12.10.2005 № 898 «Про затвердження Процедури перегляду та затвердження тарифів для ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії» (далі - Постанова № 898).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем ці положення не ураховані при прийнятті оскаржуваної постанови, оскільки зменшені тарифи не зможуть покрити витрати позивача на виробництво теплової енергії, є збитковими і можуть спричинити неможливість виконання позивачем своїх обов`язків із забезпечення теплопостачання. Також суд дійшов висновку, що несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим, водночас оскаржувана постанова є необґрунтованою, невмотивованою, не відповідає критеріям, наведеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому є протиправною та підлягає скасуванню. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга відповідача подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує про відсутність висновку Верховного Суду щодо наявності у НКРЕКП дискреційних повноважень щодо коригування (зміни) поточного тарифу на виробництво електричної та/або теплової енергії планового періоду у бік зменшення через установлений за результатами проведеної перевірки факт не виконання або виконання не у повному обсязі інвестиційної програми, не дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії та отримання додаткового доходу від здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії у минулих роках, зокрема передбачених пунктом 4.14 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 № 991 (далі - Методика № 991).
На думку скаржника, якби суди попередніх інстанцій застосували положення пункту 4.14 Методики № 991, то установили б, що, вилучення коштів за наслідками перевірки діяльності позивача за результатами перевірки відноситься до повноважень НКРЕКП, оскільки кошти для виконання (фінансування) інвестиційної програми підлягають включенню до тарифу Ліцензіата та сплачуються споживачами (у тому числі побутовими) під час розрахунку за електричну та теплову енергію. Тож, економія коштів, яка виникла, зумовлює собою сплату споживачами (у тому числі побутовими) більшої кількості коштів, для фінансування інвестиційної програми. Тобто, фактично споживачі сплатили кошти за модернізацію та поліпшення основних фондів ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» та мають правомірні очікування на поліпшення якості наданих послуг та зменшення вартості товарної продукції, що не було досліджено судами попередніх інстанцій. Отже, скаржник уважає, що, не застосувавши пункт 4.14 Методики № 991, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо скасування Постанови № 919 через відсутність повноважень у НКРЕКП на вилучення коштів за результатами перевірки діяльності ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», а тому наявні всі підстави для перегляду рішень судів попередніх інстанцій.
Крім того, на переконання скаржника, судами попередніх інстанцій протиправно надавалася повторна оцінка Постанови № 1645, яка вже була предметом дослідження в межах судової справи № 640/21345/18.
При цьому скаржник зазначає, що постановою Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №  640/21345/18 відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування, зокрема, Постанови № 1645. Отже, скаржник уважає, що НКРЕКП з метою виконання положень законодавства та Постанови № 1645, правомірність якої була установлена Верховним Судом, в межах компетенції, та у спосіб визначений законодавством України 09.08.2022 переглянула тариф на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» Постановою № 919, якою було змінено тариф на виробництво теплової енергії шляхом його зміни в бік зменшення на суму 96  913,90 тис. грн (без ПДВ), що не було досліджено судами попередніх інстанцій.
Скаржник уважає, що усі доводи судів попередніх інстанцій, спрямовані на незаконність чи необґрунтованості Постанови № 1645, не заслуговують на увагу Верховного Суду, оскільки предметом розгляду цієї справи є визнання протиправною та скасування Постанови № 919, а не надання правової оцінки Постанові № 1645, правомірність якої вже підтверджена Верховним Судом.
Також стверджує, що висновок суду першої інстанції, що «приймаючи Постанову № 919 відповідач діяв з порушенням принципу прогнозованості та своєчасності прийняття рішення, визначеного пунктом 6 частини першої статті 4 Закону № 1540-VIII» не відповідає фактичним обставинам справи та нормам законодавства, у свою чергу Постанова № 919 прийнята Регулятором з метою виконання положень законодавства та Постанови № 1645, правомірність якої була встановлена Верховним Судом, у межах компетенції, та у спосіб визначений законодавством України.
Окрім цього, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли хибних висновків у зв`язку з помилковим посиланням на пункт 4.7 Методики № 991, що у подальшому призвело до хибного трактування пункту 4.14 Методики № 991.
Щодо структури тарифів, скаржник доводить до відома, що порядок розрахунку тарифів на електричну та теплову енергію, що виробляється на ТЕЦ, ТЕС, АЕС та на установках з використання нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, який діяв в 2014-2016 роках був затверджений постановою НКРЕ від 12.10.2005 № 896 (далі - Постанова № 896). Водночас звертає увагу, що процедура перегляду та затвердження тарифів для ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії, яка діяла в 2014-2016 роках затверджена Постановою № 898. Також зазначає, що перелік форм звітності НКРЕ у сферах електроенергетики та теплопостачання та інструкції щодо їх заповнення затверджено постановою НКРЕКП від 04.10.2012 № 1257. До зазначеного переліку входить форма звітності № 6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна) «Звіт про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з виробництва електричної та теплової енергії» (далі - форма № 6-НКРЕ). Відповідно до даних наведених ліцензіатом в звітних формах №  6-НКРЕ був здійснений аналіз діяльності ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», результати якого викладені в Акті перевірки. 
На думку скаржника, відсутність структури тарифів на виробництво теплової енергії протягом 2014-2016 років (за твердженням позивача з яким погодився суд першої інстанції), унеможливлює процес: подання ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» до НКРЕ матеріалів для затвердження тарифів на виробництво теплової енергії; розгляд та затвердження тарифів на виробництво теплової енергії для позивача на відкритих засіданнях НКРЕ; заповнення та подання ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» до НКРЕ форми № 6-НКРЕ. Зазначає, що позивач, начебто не знаючи структури тарифів при подачі форми № 6-НКРЕ порушила б Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22.03.2017 №  308 (далі - Ліцензійні умови), в частині зобов`язання надавати до органу ліцензування інформацію та звітність, що містять достовірні дані.
Звертає увагу, що ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» жодного разу не зверталось до НКРЕ з питання неможливості заповнення форми № 6-НКРЕ, у тому числі з відсутності структури тарифів. Також, представники позивача на відкритих засіданнях НКРЕ жодного разу не зазначали про незнання чи відсутність структури тарифів. 
Позиція інших учасників справи
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Рух касаційної скарги 
11.07.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга НКРЕКП на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Білак М. В., Мацедонську В. Е. для розгляду судової справи № 320/14123/23.
Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою НКРЕКП на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024.
Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За приписами статті 1 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2)  ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3)  формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4)  державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.
Частиною третьою статті 3 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2)  сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом. 
Відповідно до частин першої, другої статті 14 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.
Згідно з пунктами 1, 3, 13 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема, порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом; встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на 04.12.2018) під час здійснення державного контролю Регулятор має право: 1) вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; 2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу; 3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; 4) призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю; 5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; 6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.
Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) під час здійснення державного контролю Регулятор має право: 1)  вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; 2)  фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу; 3)  вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; 4)  призначати експертизу, одержувати пояснення, у тому числі працівників суб`єкта господарювання, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю; 5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; 6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом; 7) за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та внесення змін до відповідних інвестиційних програм.
Частинами першою, п`ятою статті 19 Закону № 1540-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.
Статтею 3 Закону № 2633-IV (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) визначено, що відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 2633-IV (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться у формі, зокрема, регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат. 
Відповідно до частини сімнадцятої статті 20 Закону № 2633-IV (у редакції, чинній станом на 04.12.2018) органи державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій зобов`язані прийняти рішення про зменшення встановленого ними тарифу на суму нецільового використання коштів у разі: використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені програмою технічного розвитку та/або інвестиційною програмою; використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені структурою тарифу.
Згідно з пунктом 4.14 Методики № 991 (у редакції, чинній станом на 04.12.2018) підставами для зміни тарифів за ініціативою НКРЕКП є: 1) зміна витрат, які впливають на фінансовий стан ліцензіата, якщо це призводить до зміни величини планованої річної товарної продукції більше ніж на 3 %; 2)  зміна обсягів виробництва електричної енергії відповідно до Прогнозного балансу електроенергії Об`єднаної енергетичної системи України на відповідний рік; 3) нецільове використання коштів ліцензіатом або відхилення від напрямків та/або обсягів витрат, встановлених структурою тарифів, та/або відхилення від обсягів окремих її складових, встановлених додатками до структури тарифів (у разі наявності), більше ніж на 3 %; 4)  результати перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії; 5) невиконання ліцензіатом схваленої НКРЕКП в установленому порядку інвестиційної програми з урахуванням результатів перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії; 6) надання ліцензіатом до НКРЕКП недостовірної інформації при обґрунтуванні та розрахунку тарифів та форм звітності; 7)  наявність перехресного субсидіювання між видами господарської діяльності ліцензіата; 8)  виявлення за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії додатково отриманого або недоотриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо, зміни обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміни структури запланованих витрат чи інших факторів; 9)  звернення Ради Оптового ринку електричної енергії України та ліцензіата (крім виробників, що працюють за ціновими заявками) щодо вилучення з тарифу на відпуск електричної енергії відсотків за користування кредитними коштами, наданими Державним підприємством «Енергоринок». 
У подальшому підпункт 9 пункту 4.14 Методики № 991 виключено на підставі Постанови НКРЕКП від 11.02.2020 № 369.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Судами попередніх інстанцій у цій справі визначено, що предметом спору є питання правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної Постанови № 919, якою позивачу зменшено тарифи на виробництво теплової енергії.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, виходить із такого.
Як установлено судами попередніх інстанцій, НКРЕКП було проведено планову виїзну перевірку дотримання позивачем Умов та Правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії у 2014-2016 роках, за результатами якої складено Акт перевірки.
За наслідком порушень установлених у Акті перевірки відповідач прийняв Постанову № 1645, якою було доручено Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходу державного регулювання, підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 96 913,90 тис. грн (без ПДВ), у т. ч.:
на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2014 рік у розмірі 15 276,34 тис. грн (без ПДВ);
на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2015 рік у розмірі 13 781,87 тис. грн (без ПДВ);
на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік у розмірі 16 786,79 тис. грн (без ПДВ);
на суму профінансованих, але не освоєних коштів Інвестиційної програми на 2014 рік у розмірі 650,74 тис. грн (без ПДВ);
на суму економії коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» при здійсненні діяльності з виробництва теплової енергії протягом періоду, який підлягав перевірці, у розмірі 27 039 тис. грн (без ПДВ);
на суму економії коштів, що склалась у результаті недотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії, протягом періоду, який підлягав перевірці, у розмірі 22 684,91 тис. грн. (без ПДВ);
на суму економії коштів, що склалась у результаті виконання заходів Інвестиційної програми на 2015 рік, у розмірі 296,26 тис. грн. (без ПДВ); на суму економії коштів, що склалась у результаті виконання заходів Інвестиційної програми на 2016 рік, у розмірі 397,99 тис. грн. (без ПДВ).
На засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання 09.08.2022 НКРЕКП прийнято Постанову № 919 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.12.2021 №  2977», якою внесено такі зміни: в абзацах другому - п`ятому пункту 1 цифри 1162,38, 1364,17, 1365,03, 1649,94 замінено відповідно цифрами 579,09, 760,40, 776,91, 1055,65.
Тобто, оскаржуваною постановою позивачу було змінено  тарифи на виробництво теплової енергії в сторону зменшення. При цьому причиною для такого зменшення було встановлення плановою перевіркою у 2017 році порушень, зазначених у Акті перевірки від 17.11.2017 за період діяльності позивача у 2014-2016 роках.
Щодо наявності повноважень НКРЕКП змінювати тарифи на виробництво теплової енергії, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зауважили, що на дату складання Акту перевірки (17.11.2017) та Постанови № 1645 (04.12.2018) у відповідача не було установлених законами України повноважень щодо зміни тарифів за результатами перевірки або моніторингу. 
Відповідні зміни в частині надання Регулятору повноважень щодо зміни державних регульованих цін і тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, були внесені до Закону № 1540-VIII згідно із Законом № 394-IX від 19.12.2019.
Так, підпунктом 16 пункту 10 Закону № 394-IX положення частини четвертої статті 19 Закону №  1540-VIII  було доповнено пунктом 7 такого змісту: «За результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та внесення змін до відповідних інвестиційних програм».
До набрання чинності Законом № 394-IX повноваження відповідача щодо зміни тарифу на виробництво теплової енергії визначалися Законом № 2633-IV.
Відповідно до частини сімнадцятої статті 20 Закону № 2633-IV (у редакції, чинній станом на 04.12.2018) органи державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій зобов`язані прийняти рішення про зменшення встановленого ними тарифу на суму нецільового використання коштів у разі:
використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені програмою технічного розвитку та/або інвестиційною програмою; 
використання суб`єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені структурою тарифу.
При цьому суд апеляційної інстанції установив, що посилання на положення статті 20 Закону №   2633-IV, як на підставу для зміну тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» в бік зменшення на суму 96 913,90 тис. грн (без ПДВ) у Постанові № 919 та в обґрунтуванні до зазначеної постанови відсутні.
Водночас Верховний Суд приймає до уваги посилання відповідача в касаційній скарзі на  те, що частиною сімнадцятою статті 20 Закону № 2633-IV не передбачено, виключні випадки, які надають можливість Регулятору зменшити тариф на теплову енергію, а передбачено випадки, в яких органи державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій зобов`язані прийняти рішення про зменшення встановленого ними тарифу у всіх інших випадках органи державного регулювання повинні діяти відповідно до чинного законодавства.
Статтею 3 Закону № 2633-IV визначено, що відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 15 Закону № 2633-IV передбачено, що державне регулювання діяльності у сфері теплопостачання провадиться у формі, зокрема, регулювання тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням змін цін на енергоносії та інших витрат.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема, порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом.
Процедура встановлення та зміни тарифів визначена у розділі 4 Методики № 991, а безпосередньо підстави для зміни тарифів за ініціативою НКРЕКП - у пункті 4.14 Методики №  991.
При цьому суди попередніх інстанцій правомірно звернули увагу на те, що оскаржувана Постанова № 919 містить загальні посилання на Закон № 1540-VII, Закон № 2633-IV та Методику № 991 без зазначення конкретних норм, якими керувався відповідач під час внесення змін до Постанови від 29.12.2021 № 2977 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірмі «ТЕХНОВА». 
За приписами частини четвертої статті 14, пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1540-VII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора проекти рішень Регулятора та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень. Регулятор забезпечує відкритість своєї діяльності шляхом оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті у формі відкритих даних проектів рішень Регулятора разом з обґрунтуванням. 
Як установлено судом першої інстанції, в обґрунтуванні до Постанови № 919 міститься посилання на пункт 4.14 Методики № 991 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), згідно з підпунктом 8 якого підставою для зміни тарифів за ініціативою НКРЕКП є виявлення за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії додатково отриманого або недоотриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо, зміни обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміни структури запланованих витрат чи інших факторів.
Крім того, судом апеляційної інстанції також установлено, що згідно зі змістом обґрунтування до Постанови № 919, підставою для зміни тарифів для позивача став саме підпункт 8 пункту 4.14 Методики № 991.
Водночас судами попередніх інстанцій установлено, що на дату складання Акту перевірки (17.11.2017) та прийняття Постанови № 1645 (04.12.2018) законодавством не було установлено порядку визначання додатково отриманого або недоотриманого доходу. Натомість, у Постанові № 1645, на виконання якої було прийнято оскаржувану Постанову № 919, зазначено суми невикористаних та неосвоєних кошів схвалених Інвестиційних програм, суми економії коштів, що склалися по статтям витрат та у результаті виконання заходів Інвестиційних програм.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що Постановою НКРЕКП від 09.06.2021 № 935 викладено у новій редакції Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затверджений постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 428. Зазначений порядок доповнено новим Додатком 25 Методикою визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу (суми економії/перевитрати коштів) суб`єктами господарювання з виробництва електричної та (або) теплової енергії від здійснення ліцензованої діяльності (далі - Методика) (на дату прийняття оскаржуваної Постанови № 919 Додаток 23 до Методики).
Відповідно до пункту 13 Методики загальна сума додатково отриманого або недоотриманого доходу від ліцензованої діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії у звітному періоді (році) визначається як сума складових за таким алгоритмом: 
1) результуюча сума додатково отриманого/недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії;
2) сума коштів, отриманих ліцензіатом як пеня та штрафні санкції за несвоєчасну оплату відпущеної ліцензіатом електричної енергії та (або) виробленої теплової енергії;
3) інший дохід чи прибуток, що отриманий виробником від діяльності на сегментах ринку електричної енергії (за виключенням продажу відпущеної електричної енергії);
4) сума коштів недофінансування інвестиційної програми за звітний період (рік), за виключенням суми економії, якщо така була зафіксована при перевірці; 
5) сума недофінансування витрат на проведення ремонтних робіт за рахунок статей витрат виробничої собівартості (послуги сторонніх організацій з ремонту у статті «виробничі послуги», придбання матеріалів і комплектуючих виробів та запасних частин, які використовуються для ремонту, у статті «сировина та допоміжні матеріали»), амортизації (витрати на ремонт за рахунок статті «амортизаційні відрахування»), планованого прибутку та інших джерел фінансування;
6) сума недофінансування статей витрат структури тарифів (цін) у звітному періоді (році), окрім суми коштів недофінансування інвестиційної програми та витрат на проведення ремонтних робіт за звітний період (рік).
Пунктом 14 Методики визначено, що об`єктивними чинниками недофінансування ліцензованої діяльності, унаслідок чого ліцензіатом було недофінансовано інвестиційну програму за звітний період (рік) та (або) заходи ремонтних робіт та (або) недофінансовано статті витрат, що були враховані при встановленні структури тарифів (цін) на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії, вважаються, зокрема:
1) зменшення обсягів відпуску електричної енергії та (або) виробництва теплової енергії у порівнянні з урахованими значеннями в тарифах (цінах) на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії з причин, що не залежать від управлінських рішень ліцензіата;
2) наявність заборгованості за відпущену електричну енергію та (або) вироблену теплову енергію у звітному періоді (році);
3) сума обґрунтованих перевитрат статей витрат структури тарифів (цін) на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії у звітному періоді (році).
Пунктом 15 Методики визначено перелік обґрунтованих перевитрат.
Судами попередніх інстанцій установлено, що в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 не міститься інформації про нормативно-правовий акт (Методику), на підставі якого було розраховано додатково отриманий дохід позивача, відсутні посилання на урахування відповідачем об`єктивних чинників недофінансування позивачем схвалених Інвестиційних програм та статей витрат, відсутні висновки щодо наявності чи відсутності обґрунтованих перевитрат, а також відсутній розрахунок суми додатково отриманого позивачем доходу. В обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 міститься лише посилання на Постанову №  1645, обґрунтування щодо прийняття якої до суду не надано.
Тож, за таких обставин,  Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідачем, усупереч частині другій статті 77 КАС України, не доведено факт наявності у позивача додатково отриманого або недоотриманого доходу та, відповідно, наявності правової підстави для зміни тарифів за ініціативою Регулятора, передбаченої підпунктом 8 пункту 4.14 Методики № 991.
Отже, з огляду на наведене, судами попередніх інстанцій було проаналізовано та застосовано пункт 4.14 Методики № 991, у зв`язку з чим є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не застосовано положення пункту 4.14 Методики № 991.
При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що обов`язкові підстави для прийняття НКРЕКП рішення про зменшення установленого тарифу визначені саме у статті 20 Закону №  2633-IV, наявності яких у цій справі судом не установлено.
Так, відповідно до пункту 2.4 Методики № 991 для врахування у тарифах коштів на виконання заходів інвестиційної програми ліцензіат подає до НКРЕКП інвестиційну програму відповідно до Порядку формування інвестиційних програм, а також розрахунки економічного ефекту від впровадження заходів інвестиційної програми (за можливості їх здійснення). Економічний ефект від впроваджених заходів схваленої інвестиційної програми за попередні періоди враховується в розрахунках тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії на планований період. У разі необґрунтованого невиконання заходів, що передбачені інвестиційною програмою, НКРЕКП може прийняти рішення про вилучення зі структури тарифів на відпуск електричної та виробництво теплової енергії невикористаних коштів з додатковим вирахуванням відсотків за користування цими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за минулі періоди.
У контексті зазначеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідач має право прийняти рішення про вилучення зі структури тарифів на виробництво теплової енергії невикористаних коштів у разі необґрунтованого невиконання позивачем заходів, що передбачені інвестиційною програмою. Тож, приймаючи оскаржувану Постанову № 919, відповідач мав установити факт необґрунтованого невиконання позивачем Інвестиційних програм за 2014, 2015 та 2016 роки, зазначивши відповідні факти в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919.
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у межах розгляду цього спору, відповідачем так і не було надано належного обґрунтування та установлення обставин, яке б ґрунтувалося на підставі належних та допустимих доказів, на підтвердження необґрунтованого невиконання позивачем Інвестиційних програм за 2014, 2015 та 2016 роки.
У той же час, під час розгляду цього спору судами досліджено Акт перевірки від 17.11.2017, в якому зазначено, що основними причинами не наповнення у повному обсязі статей витрат та джерел фінансування Інвестиційних програм є зменшення обсягу виробництва теплової енергії, недоплата споживачів теплової енергії та недоплата ДП «Енергоринок» за отриману електричну енергію, відволікання грошових коштів на закупку імпортного вугілля марки АШ для проходження опалювального сезону, оскільки вугілля вітчизняних марок знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження (стор. 10, 14, 17, 18, 23, 26, 35, 36 Акту перевірки). Також перевіркою установлено збиток від діяльності з виробництва теплової енергії за підсумками 2014 року в сумі 7578,0 тис. грн. (стор. 36 Акту перевірки), за підсумками 2015 року - в сумі 21 673, 6 тис. грн. (стор. 38 Акту перевірки).
Наведені обставини, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, є додатковим підтвердженням необґрунтованості рішення Регулятора про зміну тарифів на виробництво теплової енергії для позивача у бік зменшення.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що  положення підпункту 8 пункту 4.14 Методики № 991 належить застосовувати у взаємозв`язку з пунктом 4.7 цієї Методики, який передбачає, що за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії НКРЕКП може прийняти рішення щодо направлення додатково отриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо та інших витрат (зменшеного на податок на прибуток) за попередній період у співвідношенні: 50% як джерело для виконання додаткової інвестиційної програми, що має бути розроблена та схвалена відповідно до Порядку формування інвестиційних програм, та 50% залишається в розпорядженні ліцензіата. У разі відхилення від структури використання палива (у разі використання декількох видів палива при виробництві електричної та теплової енергії), що була врахована при встановленні тарифів на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії, НКРЕКП може прийняти рішення щодо зміни витрат на паливо у період регулювання (поточний період, на який здійснено встановлення тарифів). За результатами аналізу господарської діяльності у період регулювання (поточний період, на який здійснено встановлення тарифів) НКРЕКП може ініціювати зміну тарифів на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії у зв`язку з додатково отриманим доходом за рахунок зменшення витрат на паливо, зміною обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміною структури запланованих витрат установлених тарифів на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії чи інших факторів.
Відповідач у касаційній скарзі посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 30.11.2023 у справі № 440/3462/22, у якій Верховний Суд звернув увагу на те, що у пункті 4.7 Методики № 991 йдеться про те, що відповідач може прийняти рішення щодо направлення додатково отриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо та інших витрат; може прийняти рішення щодо зміни витрат на паливо у період регулювання (поточний період, на який здійснено встановлення тарифів); у період регулювання (поточний період, на який здійснено встановлення тарифів) НКРЕКП може ініціювати зміну тарифів на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії у зв`язку з додатково отриманим доходом. 
Також Верховний Судом звернув увагу на те, що у контексті законодавства, слово «може» указує на те, що дія або повноваження не є обов`язковими або автоматичними. Це надає деяку гнучкість або владу в прийнятті рішень (дискрецію). Коли закон говорить, що щось «може» бути зроблено, це означає, що це може бути вчинено за відповідних умов або за бажанням відповідної сторони, але це не є обов`язковим. Тобто, висновок суду апеляційної інстанції, що відповідач не мав права змінювати діючий тариф, внаслідок виявлення безпідставно отриманих сум та інших порушень у попередньому періоді з посиланням на пункт 4.7 Методики № 991 є помилковим, адже таких заборон не містять.
Водночас висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.11.2023 у справі №  440/3462/22 є нерелевантним, адже у ньому не заперечується взаємозв`язок положень пункту 4.7 та пункту 4.14 Методики № 991, а його зміст фактично зводиться до констатування відсутності заборонних норм у диспозиції пункту 4.7 Методики.
Крім того, Верховний Суд у справі № 440/3462/22 зазначає про можливість прийняття НКРЕКП рішень у зв`язку з установленням факту наявності додатково отриманого доходу, при цьому, як установлено рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі НКРЕКП не надано доказів розрахунку суми додатково отриманого доходу та необґрунтованості перевитрат.
З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що обрання одного з передбачених у пункті 4.7 Методики № 991 способу реагування на виявлення додатково отриманого доходу за результатами перевірки додержання позивачем ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії є дискрецією відповідача. Прийняття рішення саме про зміну тарифів на виробництво теплової енергії для позивача в бік зменшення не було обов`язковим, а тим більше автоматичним для відповідача. У сукупності з обов`язком Регулятора надавати обґрунтування проектів власних рішень, наведені обставини указують на те, що відповідач був зобов`язаний навести в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 мотиви обрання ним саме такого способу реагування на виявлення у ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» додатково отриманого доходу як зміна тарифу на виробництво теплової енергії в бік зменшення. Натомість, обґрунтування щодо прийняття Постанови № 919 не містить жодних висновків, які б указували на причини, з яких Регулятор серед визначених у пункті 4.7 Методики № 991 способів реагування обрав саме зміну тарифів на виробництво теплової енергії у бік зменшення.
Також, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в обґрунтуванні до Постанови № 919 міститься пропозиція прийняти постанову про внесення змін до Постанови від 29.12.2021 № 2977 щодо зміни тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірмі «ТЕХНОВА» шляхом його зміни в бік зменшення на суму 96 913,90 тис. грн (без ПДВ) та прийняти постанову, якою планується установити позивачу тарифи на виробництво теплової енергії, що використовується: для забезпечення послугами населення 579,09 грн за 1 Гкал (без ПДВ); для забезпечення послугами релігійних організацій 760,40 грн за 1 Гкал (без ПДВ); для забезпечення послугами установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, 776,91 грн за 1 Гкал (без ПДВ); для забезпечення послугами інших споживачів 1055,65 грн за 1 Гкал (без ПДВ).
Саме такі тарифи на виробництво теплової енергії були відображення в пункті 1 Постанови №  919.
Водночас судами попередніх інстанцій із Структури тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» (Додаток до Постанови № 919) установлено, що фактично тариф було зменшено на 110 269,00 тис. грн (без ПДВ), про що зазначено у рядку «Зміна товарної продукції (згідно з актом перевірки тощо)». Згідно з приміткою до зазначеного рядка зміни відбулися на підставі рішень НКРЕКП, що визначені постановами від 06.10.2021 № 1719 та від 04.12.2018 №  1645.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що обґрунтування щодо прийняття Постанови №  919 не містить інформації щодо обставин, які призвели до зменшення тарифу позивача на теплову енергію на суму понад 96 913,90 тис. грн. (без ПДВ) та відповідних розрахунків. Будь-які посилання на Постанову від 06.10.2021 № 1719 та пояснення її впливу на зміну тарифу для позивача в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 також відсутні.
З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем принципу прозорості процесу державного регулювання, закріпленого в пункті 9 частини першої статті 4 Закону №1540-VIII та указує на необґрунтованість прийнятої Постанови № 919.
Крім того, як правильно зазначено судом апеляційної на момент прийняття Постанови № 919 уже була чинною Методика визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу (суми економії/перевитрати коштів) суб`єктами господарювання з виробництва електричної та (або) теплової енергії від здійснення ліцензованої діяльності.
Згідно з пунктом 18 Методики позитивна сума, що визначена згідно з пунктом 17 цього додатка (за виключенням додаткових витрат, сплачених податків та дивідендів на державну частку акцій у результаті отримання додаткового доходу), за умови прийняття відповідного рішення НКРЕКП може бути використана ліцензіатом:
1) 50 % як джерело фінансування інвестиційної програми на рік, що є наступним за звітним, а 50 % залишається в розпорядженні ліцензіата у разі виконання всіх зазначених умов: щонайменше 95 % виконання заходів (робіт) інвестиційної програми станом на 01 січня року, наступного за звітним; 100 % виконання заходів (робіт) запланованих ремонтних робіт у звітному періоді (році);
2) як джерело фінансування інвестиційної програми на рік, наступний за звітним, за умови 100 % виконання запланованих ремонтних робіт у звітному періоді (році);
3) як джерело для повернення коштів, залучених ліцензіатом для проведення реконструкції та/або модернізації теплоелектроцентралі(-ей);
4) як джерело для повернення коштів, залучених ліцензіатом за кредитними договорами (чи іншими запозиченнями), умови яких узгоджені з НКРЕКП.
В іншому випадку така сума підлягає включенню до структури тарифів (цін) ліцензіата як джерело коштів для фінансування ліцензованої діяльності на відповідний період регулювання або наступний планований період (рік).
У контексті зазначеного суди попередніх інстанцій правомірно звернули увагу на те, що Акт перевірки, за результатами розгляду якого була прийнята Постанова № 1645, на виконання якої прийнята оскаржувана Постанова № 919, був складений 17.11.2017. У свою чергу Постанова №  919 була прийнята відповідачем лише 09.08.2022, тобто більше ніж через чотири роки.
До того ж, як установлено судом апеляційної інстанції, предметом перевірки, результати якої оформлені Актом перевірки від 17.11.2017, був, зокрема, стан виконання позивачем Інвестиційних програм за 2014, 2015 та 2016 роки. Постановою від 29.12.2021 № 2977, до якої внесено зміни оскаржуваною Постановою № 919, було установлено ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» тарифи на виробництво теплової енергії з 01.01.2022.
Тобто, за наслідками перевірки, проведеної 17.11.2017, було змінено тариф на виробництво теплової енергії для позивача на 2022 рік без урахування фактичних обставин, що мали місце впродовж чотирьох років. В цій частині відповідач в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови №  919 обмежився посиланням на результат судового розгляду справи № 640/21345/18, предметом оскарження в якій була постанова № 1645.
Відповідач у касаційній скарзі стверджує, що судами попередніх інстанцій протиправно надавалася повторна оцінка Постанови № 1645, оскільки вона вже була предметом дослідження в межах судової справи № 640/21345/18.
Верховний Суд не погоджується з таким твердженням, з огляду на таке.
Як установлено судами попередніх інстанцій у межах справи № 640/21345/18 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019, позов ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» було задоволено та визнано протиправними та скасовано, зокрема, Постанову № 1645.
20.04.2022 постановою Верховного Суду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою прийняття Верховним Судом постанови про відмову в задоволенні позову у справі №  640/21345/18 було виключно відсутність порушеного права, як самостійна та достатня підстава для відмови у позові.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, такий факт (порушення права позивача) відбувся прийняттям відповідачем Постанови № 919, тобто внаслідок її прийняття, відповідач порушив права позивача, оскільки наслідком є зменшення тарифів на виробництво теплової енергії та зміна майнового стану позивача.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2023 у справі № 990/131/22 наголосила на тому, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 826/16994/15).
Таким чином, Верховний Суд у справі № 640/21345/18 не досліджував законність чи незаконність Постанови № 1645, а підставою прийняття постанови про відмову у задоволенні позову була відсутність на той момент порушеного права ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», тобто та обставина, що сама по собі Постанова №1645 не змінює тариф для позивача до прийняття окремої постанови про зміну тарифу.
Отже, порушення права позивача фактично відбулось шляхом схвалення НКРЕКП Постанови №  919, адже саме шляхом її прийняття відбулася реалізація положень Постанови №1645.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2024 у справі № 990/186/23 наголосила на тому, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, якщо суд встановить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Отже, з метою визначення обґрунтованості та відповідності рішення НКРЕКП критеріям, наведеним у статті 2 КАС України, суди попередніх інстанцій правомірно досліджували ланцюг фактичних обставин, за якого відбулося прийняття Постанови № 1645, покладення її в основу Постанови № 919, та їх вплив на обов`язки позивача у вигляді зменшення тарифу на виробництво теплової енергії.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, невмотивованою, не відповідає критеріям, наведеним у статті 2 КАС України, адже в обґрунтуванні щодо прийняття Постанови № 919 не наведено: обставин, з якими підпункт 8 пункту 4.14 Методики № 991 пов`язує можливість зміни тарифів за ініціативою Регулятора, а саме: відсутні відомості про виявлення у ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» додатково отриманого або недоотриманого доходу, натомість зазначено суми невикористаних та неосвоєних коштів схвалених Інвестиційних програм, суми економії коштів, що склалися по статтям витрат та у результаті виконання заходів Інвестиційних програм без зазначення методики, іншого нормативно-правового акту, який би ототожнював ці суми з поняттям «додатково отриманий або недоотриманий дохід»; фактів, які б вказували на необґрунтоване невиконання позивачем заходів, що передбачені інвестиційними програмами; мотивів обрання серед способів реагування, передбачених у пункті 4.7 Методики № 991, саме такої дії як зміна тарифу на виробництво теплової енергії в бік зменшення; причин фактичного зменшення тарифу на 110 269,00 тисяч гривень (без ПДВ), замість 96 913,90 тис. грн. (без ПДВ), зазначених у Постанові № 1645.
Верховний Суд також неодноразово зазначав, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання  закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії.
Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо указує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим, на чому наголошено у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 826/14532/13, від 09.07.2022 у справі №  820/875/18, від 20.06.2023 у справі № 380/1221/20, від 20.09.2023 у справі № 815/6805/17).
У постанові від 02.07.2019 у справі № 140/2160/18 Верховний Суд зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (зокрема, рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінеен проти Фінляндії» № 3780001/97, пункт 36).
Натомість, як правильно установлено судами попередніх інстанцій, Постанова № 919 не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень та загальним засадам формування тарифів на теплову енергію, що закріплені у статті 20 Закону № 2633-IV, яка установлює, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що 29.12.2021 було прийнято тарифи на виробництво теплової енергії для ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», установлені Постановою НКРЕКП від 29.12.2021 №  2977 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», які відповідали вимогам статті 20 Закону № 2633-IV у частині, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат.
Водночас, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, зменшення для позивача тарифу на виробництво теплової енергії на 110 269,00 тис. грн (без ПДВ) призводить до порушення вимог статті 20 Закону № 2633-IV, що ставить під загрозу можливість виконання позивачем свої обов`язків із забезпечення теплопостачання.
При цьому статтею 3 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
У постанові Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 640/21345/18 наголошено на тому, що у частині другій статті 22 Закону № 1540-VIII законодавцем визначений вичерпний перелік санкції, які можуть бути застосовані Регулятором до суб`єкта господарювання за порушення ним законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії. Інші заходи впливу регулятора, які випливають з мети та завдань його діяльності, не є санкціями відповідальності.
З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що зміна тарифів за ініціативою НКРЕКП, зокрема у разі виявлення за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії додатково отриманого або недоотриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо, зміни обсягів відпуску електричної та (або) виробництва теплової енергії, зміни структури запланованих витрат чи інших факторів, не є мірою відповідальності за виявлене порушення, натомість є заходом державного регулювання діяльності у сфері теплопостачання; що навіть за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності зміна тарифів не може здійснюватися без урахування загальних засад формування тарифів на теплову енергію, визначених у статті 20 Закону № 2633-IV та усупереч меті діяльності Регулятора, визначеній у статті 3 Закону № 1540-VIII.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко М.В. Білак   В.Е. Мацедонська