ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2025 р. 	Справа № 520/5666/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГІЄНІКА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року (ухвалене  суддею Чудних С.О.) в справі № 520/5666/25
за позовом                товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГІЄНІКА"  
до                Головного управління ДПС у Харківській області                        
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІГІЄНІКА" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 р. №00682580702.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 р. залишено без задоволення адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гігієніка" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивач посилається на відсутність підстав для притягнення його до відповідальності, оскільки відповідачем нараховано пеня згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України “Про валюту і валютні операції” від 21.06.2018 №2473-VIII, п. 21 розд. II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, за зовнішньоекономічним контрактом від № 001, укладеного з нерезидентом GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, (Китай). Також зазначає, що висновки відповідача зроблені без урахуванням відповідних обставин щодо форс-мажору і норми ч. 6 ст. 13 Закону України “Про валюту і валютні операції”, якою прямо передбачено, що виконання договору зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків та нарахування пені зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 22.10.2024 р. №4814-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «ГІГІЄНІКА» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 21.03.2021 р. № 001 за період із 21.03.2021 р. по 30.09.2024 р.
За результатами вказаної перевірки було складено акт від 05.11.2024 р. №51897/20-40- 07-02-05/44129518, яким встановлено порушення ч. 3 ст. 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» із змінами та доповненнями, пункт 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 5, із змінами та доповненнями, за зовнішньоекономічним контрактом від 21.03.2021 № 001, укладеним з GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай. (т. 1, а.с. 25).
На підставі вищевказаного акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 р. №00682580702, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 366832, 44 грн. (т. 1, а.с. 45).
ТОВ «Гігієніка» направило скаргу №16/12-24 від 16.12.2024 р. до Державної податкової служби України на вказане податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 р. № 00682580702.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги  №3990/6/99-00-06-01-03-06 від 11.002.2025 р., скаргу було залишено без задоволення, а  податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 р. № 00682580702 - без змін.
Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням від 04.12.2024 р. № 00682580702, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення спірного рішення податковий орган діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.            
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України (в подальшому - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Основним законодавчим актом, що регулює засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства, є Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (в подальшому - Закон № 2473-VIII).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону №2473-VIIІ, валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону  заходів захисту. Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2473-VIIІ, гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків, зокрема, за іншими операціями, визначеними Митним кодексом України та (або) нормативно-правовими актами Національного банку України. Розрахунки за операціями, визначеними цією частиною, можуть проводитися в іноземній валюті, у гривні, а також у банківських металах. Порядок проведення розрахунків за валютними операціями визначається Національним банком України.
Згідно ст. 7 Закону № 2473-VIIІ, транскордонний переказ валютних цінностей здійснюється виключно через уповноважені установи. Порядок проведення переказу валютних цінностей визначається Національним банком України.
Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 11 Закону № 2473-VIII, органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства. Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Частинами 9, 10 статті 11 Закону № 2473-VIII визначено, що органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію. У разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону № 2473-VIII, Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту: встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Частиною 5 статті 13 Закону № 2473-VIII встановлено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (в подальшому - Положення № 5).
Це Положення, відповідно до п. 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з п.п. 21, 23 Положення № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону №2473-VIIІ, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу від 22.10.2024 р. №4814-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ “ГІГІЄНІКА” з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 21.03.2021 р. №001 за період із 21.03.2021 р. по 30.09.2024 р., за результатами якої було складено акт від 05.11.2024 р. №51897/20-40-07-02-05/44129518, яким встановлено порушення ч. 3 ст. 13 Закону № 2473-VIII, п. 21 розд. II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. № 5, за зовнішньоекономічним контрактом від 21.03.2021 р. № 001 (т.1, а.с. 63).
Вказаний контракт укладено між GUANZHOU UNICARE HYGIENE  PRODUCTS CO., LTD, Китай. GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Цюаньчжоу, Китай, резидент Китайської Народної Республіки, іменоване надалі “Продавець”, в особі генерального директора пані Хе Янг Фенг, який діє з повноваженнями Статуту, з одного боку, та ТОВ “ГІГІЄНІКА”, резидент України, в особі Баймуратова Д.С., що діє з повноваженнями Статуту, з іншого боку, іменоване надалі “Покупець”.
Згідно з п. 1-4, 11 Контракту від 21.03.2021 року № 0001 - предмет вказаного Контракту: Продавець зобов`язується продати, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію компанії GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, в подальшому іменований Товар. Найменування, спеціфікація, кількість, ціна, умови поставки, строки поставки, умови оплати визначаються сторонами окремо на кожну партію і вказуються в інвойсі. Валюта Контракту - долар США. Загальна вартість даного Контракту є сума всіх інвойсів, яка збільшується кожен раз в день виписки нового інвойсу. Товар поставляється у відповідності до міжнародних правил “Інкотермс 2010”. Оплата товару за цим контрактом здійснюється в доларах США на банківський рахунок Продавця, вказаний в рахунку-фактурі. Справжній Контракт, вступає в силу після його підписання і діє до 31.12.2025 р. (т. 1, а.с. 63).
Згідно умов Контракту № 001 від 21.03.2021 р. та умовам проформи-інвойсу №003 від 24.11.2021 р. ТОВ «ГІГІЄНІКА» перерахувало 13.12.2021 р., на користь продавця передоплату за товар у розмірі 30 %, що складає 14861,26 дол. США від суми проформи 13.12.2021 р., - інвойс №003 від 24.11.2021 р. (т. 1, а.с. 157).
Також, відповідно до умов Контракту № 001 від 21.03.2021 р., ТОВ «ГІГІЄНІКА» здійснено наступні розрахунки, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями в іноземній валюті: 19.06.2024 р. перераховано на користь продавця частину оплати за товар у розмірі 5100,00 дол. США; 08.07.2024 р. перераховано на користь продавця частину оплати за товар у розмірі 14485,72 дол. США; 04.11.2024 р. перераховано на користь продавця частину оплати за товар у розмірі 14464,70 дол. США; 03.01.2025 р. перераховано на користь продавця частину оплати за товар у розмірі 5694,34 дол. США (т. 1, а.с.158-161).
Між тим, під час перевірки податковим органом встановлено кредиторську заборгованість в сумі 34132,22 дол. США. станом на 30.09.2024 р. по контракту від 21.03.2021 р. №001. 
Крім того, перевіркою встановлено, що за даними бухгалтерського обліку по рахунку 371 “Розрахунки з іноземними покупцями та замовниками” по контракту від 21.03.2021 р. №001 підприємством здійснено - передоплату 30 % від суми проформи-інвойс № 003 від 24.11.2021 р. за товар від 13.12.2021 р. (платіжне доручення від 13.12.2021 р. №5) на суму 14861,26 дол. США (401612,18 грн.), за умовами вказаного проформи-інвойсу №003 від 24.11.2021 р. вантаж повинен бути доставлений в Україну протягом 45 днів від здійснення передоплати. (т. 1, а.с. 67).
Враховуючи чинне законодавство України та договірні правовідносини, граничний строк надходження товарів по здійсненій передоплаті становить 12.12.2022 р., при цьому отримано товар 24.07.2023 р. (дата перетину митного кордону для CMR) на суму 57484,54 дол. США (2102129,15 грн.).
Контролюючим органом до ТОВ “ГІГІЄНІКА” надано запит від 23.10.2024 р. б/н про надання первинних документів по контракту від 21.03.2021 р. №001 та документів щодо проведення претензійно-позовної роботи (позовні заяви, ухвали та рішення судових органів), висновків Міністерства економіки України щодо подовження строків розрахунків по Контракту від 21.03.2021 р. №001 за період з 21.03.2021 р. по 30.09.2024 р., довідки уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту), яка підтверджує виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин (за наявності), сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), інші документи, які підтверджують проведення розрахунків у законодавчо встановлені строки, або звільняють від відповідальності за порушення строків, визначених пунктом 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 р. №5, зі змінами та доповненнями та пунктом 142 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 р. №18 “Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану”, із змінами та доповненнями та інших документів, щодо проведення операцій по контракту від № 001 за період з 21.03.2021 р. по 30.09.2024 р.
Відповідно до пояснень ТОВ “ГІГІЄНІКА” від 23.10.2024 р. №23/10-1, підприємством надано копії запитуваних первинних відповідних документів.
У відповідь на вказаний запит, ТОВ “ГІГІЄНІКА” надало до контролюючого органу пояснення за підписом директора Дениса Баймуратова від 23.10.2024 р. №23/10-1(вх. ГУ ДПС області від 23.10.2024 р. № 68950/6/ЕКП/75). Згідно змісту наданих пояснень та доданих до матеріалів справи документів зазначено, що відповідно до укладеного контракту № 001 від 21.03.2021 р. на поставку дитячих підгузків та умовам проформи-інвойсу №003 від 24.11.2021 р. ТОВ “ГІГІЄНІКА” перерахувало передоплату 30 %, що складає 14861,26 дол. США від суми проформи-інвойс №003 від 24.11.2021 р. постачальнику. 
По умовам проформи-інвойсу №003 від 24.11.2021 р. вантаж повинен бути доставлений в Україну в порт Одеса протягом 45 днів після здійснення передоплати, однак через військову агресію Російської Федерації проти України підприємство не мало можливості виконувати свої зобов`язання перед постачальником згідно з умовами Контракту № 001 від 21.03.2021 р.
Позивач, у зв`язку з неможливістю виконання постачальником зобов`язань за контрактом від 21.03.2021 р. №001 та доставки вантажу у порт Одеса, з метою дострокового розірвання вказаного контракту за згодою сторін надіслав останньому наступні листи.
Листом ТОВ “ГІГІЄНІКА” №28/02-1 від 28.02.2022 р. сповістило QUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай про неможливість виконання своїх зобов`язань.
Листом від 24.05.2022 р. № 24/05-1 ТОВ «ГІГІЄНІКА» повідомило QUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD,  Китай про те, що не має можливості виконати свої зобов`язання за Контрактом № 001 від 21.03.2021 р., а отже просило повернути передоплату у сумі 14861,26 дол. США, здійснену 13.12.2021 р.
Листом від 22.06.2022 р. № 22/06-1 ТОВ «ГІГІЄНІКА» повторно просило QUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай повернути передоплату у сумі 14861,26 дол. США, здійснену 13.12.2021 р. 
При цьому, постачальник, GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай, листом від 26.05.2022 року повідомив, що вантаж 14.01.2022 р. був завантажений у контейнер №EMCU8955267/EMCHKG5181 та відправлений до Одеси 01.02.2022 р. перевізником EVERGREEN LINE по коносаменту №EGLV146200095884.
Оскільки, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Одеський порт був закритий з 24.02.2022 р., вказаний товар був вивантажений 03.03.2022 р. в порту Констанца, Румунія, відтак, постачальник, GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай, запропонував позивачу отримати вказаний товар з порту Румунія, вважаючи свої зобов`язання за контрактом виконаними.
Згідно з листом №22/06-1 від 22.06.2022 р., адресованим контрагенту, позивач зазначив, що отримання товару в порту Констанца, Румунія призведуть до додаткових витрат, у зв`язку з чим, просив контрагента виконати умови контракту і доставити вантаж до України або повернути предоплату.
Однак, постачальник, GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай, відмовив ТОВ “ГІГІЄНІКА” в повернені передоплати. В подальшому, ТОВ “ГІГІЄНІКА” було укладено договір №230712 від 12.07.2023 р. з ТОВ “ЗВЕЙ” про автоперевезення контейнеру EMCU8955267 по маршруту м. Констанца, Румунія - Україна. Послуги були виконані 27.07.2023 р. та підписано акт виконаних робіт №128 від 27.07.2023 р., сплачено за надані послуги платіжним дорученням №92 від 14.07.2023 р. по рахунку №123 від 12.07.2023 р. в сумі 189720,00 грн.
Крім того, ТОВ “ГІГІЄНІКА” здійснило оплату за послуги зберігання контейнеру в порту Румунії., сплачено ТОВ “БІ ЕС ЕЙ ЮКРЕЙН ЛТД”, платіжним дорученням №100 від 27.07.2023 р. в сумі 7796,88 грн. по рахунку №0000001147/2023 від 25.07.2023 р., акт виконаних робіт №ОУТ-00000014348 від 27.07.2023 р., платіжним дорученням №89 від 14.07.2023 р. в сумі 188343,92 грн. по рахунку №0000001013/2023 від 12.07.2023 р., акт виконаних робіт №ОУТ-00000014235 від 14.07.2023 р., платіжним дорученням № 90 від 14.07.2023 р. в сумі 526062,35 грн. по рахунку №0000001014/2023 від 12.07.2023 р., акт виконаних робіт №ОУТ-00000014236 від 14.07.2023 р.
Вказаний товар було доставлено в Україну та розмитнено 26.07.2023 р., що підтверджується митною декларацією №23UA807200009377U5 від 26.07.2023 р.
Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами в справі, що остаточного розрахунку за контрактом №001 від 21.03.2021 р. у перевіряємий період позивача проведено не було. У зв`язку з наведеним, позивачем порушено приписи ч. 3 ст. 13 Закону №2473-VIIІ, якими передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
При цьому, позивач вважає, що в цей період були наявні форс-мажорні обставини через військову агресію Російської Федерації проти України, а також ним вчинялися дії спрямовані на дострокове розірвання контракту №001 від 21.03.2021 р., у зв`язку з невиконанням контрагентом своїх зобов`язань за вказаним контрактом, а тому застосування до нього контролюючим органом пені за порушення ч. 3 ст. 13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII є протиправним.
Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 13 Закону №2473-VIII визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону №2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
Отже, у разі судового розгляду справи, пеня за порушення строку не нараховується, відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону №2473-VІІІ.
Нарахування поновлюється, у разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду.
У разі прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
При цьому, у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що з наведених вище норм права встановлено, що ч. 7 ст. 13 Закону №2473-VІІІ передбачено єдину можливу умову для ненарахування пені, передбаченою ч. 5 Закону №2473-VІІІ, а саме: у разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову про стягнення з нерезидента заборгованості.
У разі рішення судового органу про відмову у позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, граничний строк розрахунків за операціями з експорту імпорту товарів, встановлений Національним банком України відповідно до ст. 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VІІІ “Про валюту і валютні операції”, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожен день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
Судовим розглядом встановлено, що п. 10 контракту від 21.03.2021 р. №001 визначено, якщо врегулювання не може бути досягнуте, спір буде переданий до Китайської міжнародної комісії з економічного та торгового арбітражу(СІЕТАС).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач посилається на те, що він звертався до свого контрагента з метою врегулювання суперечностей, що виникли під час виконання зобов`язань сторонами за зовнішньоекономічним контрактом від 21.03.2021 р. №001, проте, ні до перевірки контролюючим органом, ні до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів щодо звернення до міжнародного комерційного арбітражу про дострокове розірвання контракту №001 від 21.03.2021 р. та повернення передплати GUANZHOU UNICARE HYGIENE PRODUCTS CO., LTD, Китай заборгованості внаслідок невиконання в повному обсязі зобов`язань за вказаним контрактом та прийняття міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову про стягнення з нерезидента заборгованості відповідно до п. 7 ст. 13 Закону №2473-VІІІ та на виконання контракту.
Надані позивачем листи №28/02-1 від 28.02.2022 р., №24/05-1 від 24.05.2022 року; № 22/06-1 від 22.06.2022 р. не є належними доказами для ненарахування пені в розумінні ч. 7 ст. 13 Закону №2473-VІІІ.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не отримував висновків Міністерства економіки на подовження строків розрахунків по контракту від 21.03.2021 р. № 001, що визначається ч. 4 ст. 13 Закону №2473-УІІІ, за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Щодо існування правових підстав для застосування до спірних правовідносин абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до змісту цієї норми права протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Верховний Суд у постанові від 23.07.2024 р. в справі №240/25642/22 сформулював висновок, відповідно до якого з 01.01.2021 р. пеня, нарахування якої встановлено ч. 5 ст. 13 Закону №2473-УІІІ, за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України.
Окрім того, Верховний Суд у зазначеній справі дійшов висновку відносно застосування приписів пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом) на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення пп. 129.9.7 п. 129.9 ст. 129 ПК України, за аналогією з положеннями абзацу 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
Верховним Судом здійснено відступ від висновку, викладеного в постановах від 15.02.2024 р. в справі №420/1538/23 (на який посилається позивач в апеляційній скарзі) про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тож положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ Податкового кодексу України не можуть бути кваліфіковані у якості належної правової підстави для визнання протиправним оскарженого податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 04.12.2024 р. №00682580702.
Стосовно поширення на спірні правовідносини положень п.п. 112.8.9 ст.112 Податкового кодексу України суд зазначає, що згідно з цією нормою права обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема, вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).
З огляду на те, що питання зупинення нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин врегульовано спеціальним Законом України «Про валюту і валютні операції», відповідно на ці правовідносини не розповсюджуються положення пп. 112.8.9 ст. 112 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, про що зазначено у постановах Верховного Суду від 23.07.2024 р. в справі № 240/25642/22.
Верховний Суд у постанові від 23.07.2024 р. в справі № 240/25642/22 дійшов висновку, що ведення воєнного стану в Україні не можна розцінювати як форс-мажорну обставину для не перерахування контрагентом - нерезидентом на рахунки позивача коштів за поставлений товар в межах зовнішньоекономічних контрактів.
Отже, положення пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України також не можуть бути кваліфіковані в якості належної правової підстави для визнання протиправним оскарженого рішення ГУ ДПС у Харківській області.
Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.07.2025 р. в справі № 520/22756/24.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення від 04.12.2024 р. №00682580702 прийнято обґрунтовано.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.   
Із урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, винесене в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГІГІЄНІКА" залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 по справі № 520/5666/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін