П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2025 року
м. Київ
справа № 990SCGC/14/25
провадження № 11-137сап25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді-доповідачки Усенко Є. А.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Проценко Р. А.,
скаржника - не з`явилася,
представника Вищої ради правосуддя - Ізвєкова К. В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 № 249/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
УСТАНОВИЛА:
1.           Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
1.1.         ОСОБА_1 (далі також - скаржниця)  просить скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 13.02.2025 № 249/0/15-25 (далі - оскаржуване рішення), яким залишено без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24 про притягнення її, судді Якимівського районного суду Запорізької області (відряджена до Звенигородського районного суду Черкаської області), до дисциплінарної відповідальності  на підставі пункту 3 частини першої статті 106 Закону України «Про  судоустрій  і  статус  суддів»  від 02.06.2016 № 1402-VIII  (далі - Закон № 1402-VIII) із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.
1.2.       Рішення ВРП ОСОБА_1 оскаржує з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»від 21.12.2016 № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII). 
1.3.       На обґрунтування скарги ОСОБА_1 наводить такі доводи:
-  її не було належним чином повідомлено про засідання ВРП 13.02.2025, про дату та час якого вона дізналася від працівника секретаріату ВРП з власної ініціативи;
- ВРП розглянула її скаргу на рішення  Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24  поза межами встановленого статтею 51 Закону № 1798-VIII строку;
- в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтованих мотивів, з яких ВРП дійшла висновку, що вона вчинила дисциплінарний проступок. Як у рішенні Дисциплінарної палати, так і в оскаржуваному рішенні висновок про вчинення нею дисциплінарного проступку вмотивований лише  посиланням на  протокол негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) від 12.06.2023 № 5/1/1545т та висновок експерта від 26.06.2023 № 443/1, які, однак, не засвідчують, що саме вона вимовила слова і фрази, які їй поставлені у провину, адже у протоколі зафіксовано розмову двох жінок (літери «Ж» і «Ж-1»), а у висновку йдеться про наявність певних ознак у мовленні особи, позначеної літерою «Ж». Жодних вказівок на те, що це мовлення саме її, ОСОБА_1 , зазначені докази не містять, тоді як експертне дослідження з метою ідентифікації особи, мовлення якої зафіксовано у протоколі НСРД, не проводилося.
2.            Позиція ВРП
2.1.       ВРП просить залишити скаргу без задоволення, а рішення від 13.02.2025 № 249/0/15-25 - без змін.
2.2.       Згідно з позицією ВРП:
- суддю Федорець С.В. було своєчасно на належним чином повідомлено про розгляд її скарги на рішення Дисциплінарної палати в засіданні 13.02.2025: судді був надісланий лист від 31.01.2025 засобами електронного поштового зв`язку з повідомленням про дату та час засідання; вона також була повідомлена про це працівником секретаріату ВРП засобами телефонного зв`язку; відповідне повідомлення було розміщено на офіційному вебсайті ВРП 31.01.2025. Суддя  взяла участь у засіданні ВРП в режимі відеоконференції;
- протокол за результатами проведення НСРД від 12.06.2023 № 5/1/1545т містить стенограми розмов судді ОСОБА_1 (у протоколі позначена літерою «Ж») з іншими особами, зафіксованих 16.05.2023, 18.05.2023, 26.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 01.06.2023 та 08.06.2023. У  протоколі зазначено, що його складено за результатами проведення НСРД із застосуванням технічних засобів фіксації та обробки розмов та інших звуків, а саме аудіоконтролю особи ОСОБА_1 (наведено анкетні дані ОСОБА_1 : дата та місце народження, місце реєстрації та проживання, серія та номер паспорта, РНОКПП). Відповідно до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 26.06.2023 № 443/1 мовлення особи, яка в протоколі за результатами проведення НСРД від 12.06.2023 № 5/1/1545т позначена літерою «Ж», містить виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тимчасової окупації частини території України, інформацію негативного характеру щодо України, Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства. Ці докази були в розпорядженні Третьої Дисциплінарної палати ВРП і давали достатню підставу для висновку про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII;
- тривалість  дисциплінарного провадження з огляду на статтю 52 Закону № 1798-VIII не є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
3.            Рух скарги
3.1.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27.03.2025 відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 13.02.2025 № 249/0/15-25, а ухвалою від 19.05.2025 призначила розгляд справи в судовому засіданні.
4.            Обставини справи
4.1.        ОСОБА_1 Указом Президента України від 07.07.2008 № 622/2008 призначена на посаду судді Якимівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 16.05.2013 № 249-VII обрана суддею цього суду безстроково.
4.2.       Відповідно до рішення Голови Верховного Суду від 06.06.2022 суддю Якимівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 відряджено до Звенигородського районного суду Черкаської області.
4.3.       04.07.2023 судді ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України): виправдовування, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною окупації частини території України, вчинені службовою особою повторно.
4.4.       ВРП рішенням від 05.07.2023 № 682/0/15-23 надала згоду на утримання під вартою судді ОСОБА_1 , а рішеннями від 10.07.2023 № 700/0/15-23 та від 03.10.2023 № 946/0/15-23 тимчасово відсторонила суддю ОСОБА_1 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема останнім з рішень - до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження № 42023000000000747 від 04.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 436-2 КК України.
4.5.       У протоколі за результатами проведення НСРД від 12.06.2023 № 5/1/1545т (має позначку про розсекречення), а саме аудіоконтролю особи - громадянки України ОСОБА_1 , відображені стенограми розмов ОСОБА_1 (у протоколі позначена літерою «Ж») з іншими особами, зафіксовані 16.05.2023, 18.05.2023, 26.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 01.06.2023, 08.06.2023.
4.6.       Згідно з висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України ОСОБА_3 від 26.06.2023 № 443/1 за результатами судової лінгвістичної експертизи протоколу за результатами проведення НСРД від 12.06.2023 № 5/1/1545т установлено, що «у мовленні особи, яка у протоколі позначена літерою «Ж» (примітка - ОСОБА_1 ), міститься виправдання збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдання тимчасової окупації частини території України, а також інформація негативного характеру щодо України, Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства».
4.7.       Ці докази, отримані в кримінальному провадженні, були в розпорядженні ВРП під час розгляду подання виконувача обов`язків Генерального прокурора про надання згоди на утримання під вартою судді ОСОБА_1 , а також  Третьої Дисциплінарної палати ВРП під час розгляду дисциплінарної справи, відкритої ухвалою від 17.07.2024 № 2176/3дп/15-24 за скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з підстав можливої наявності в діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
4.8.       Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24 суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Третя Дисциплінарна палата ВРП, дослідивши зазначені вище протокол від 12.06.2023 № 5/1/1545т та висновок експерта від 26.06.2023 № 443/1, визнала встановленими обставини щодо висловлення суддею ОСОБА_1   виправдання збройної агресії російської федерації проти України, тимчасової окупації частини території України, а також інформації негативного характеру щодо України, Збройних Сил України та її інших військових формувань. 
Третя Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що суддя ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки допустила поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
4.9.       Розглянувши скаргу  ОСОБА_1 , ВРП залишила без змін рішення своєї Третьої Дисциплінарної палати від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24.
Погодившись із висновками в цьому рішенні, ВРП зазначила, що хоча Третя Дисциплінарна палата ВРП зробила висновок про вчинення дисциплінарного проступку суддею ОСОБА_1 з урахуванням відомостей, які містяться в матеріалах кримінального провадження, однак такі висновки ґрунтуються на самостійних правових підставах, а тому доводи судді, що висновки дисциплінарного органу про наявність у її діях дисциплінарного проступку ґрунтуються виключно на оголошеній їй підозрі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 436-2 КК України, є безпідставними.
5. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
5.1. Велика Палата Верховного Суду, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та заперечення на них, вважає, що скарга не підлягає задоволенню. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду обґрунтовує мотивами та аргументами, які викладаються нижче.
5.2. Згідно з положеннями статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
Статтею 1 Закону № 1798-VIII установлено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП (частина друга статті 26 цього ж Закону).
Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, згідно із частиною першою якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено рішення. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.
5.3. Рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, вправі оскаржити до суду з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків (положення частин  першої та другої  статі 52 Закону № 1798-VIII).
5.4. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України  від 23.02.2006  № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції гарантовано право на справедливий суд, яке насамперед передбачає справедливість судового рішення як результат належного здійснення правосуддя. 
У пункті 123 рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою, навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10.02.1983 у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14.11.2006 у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції, щоб визначити, чи мав суд вищої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22.11.1995 у справі «Брайян проти Сполученого Королівства», пункт 43 рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).
Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Наведені положення Конвенції та висновки ЄСПЛ зобов`язують суд до повної та всебічної перевірки оскаржуваного рішення, зокрема на предмет його відповідності положенням статті 52 Закону № 1798-VIII щодо підстав, з яких рішення ВРП може бути скасоване.
5.5. Згідно з положеннями частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП (склад ВРП, як це визначено статтею 18 цього ж Закону, повноважний за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів).
Як свідчать матеріали справи, на засіданні ВРП 13.02.2025 при розгляді скарги судді Федорець С. В. були присутні 11 членів ВРП; рішення, ухвалене за результатами розгляду скарги, підписали всі члени ВРП, які брали участь в його ухваленні.  
Дотримано також вимоги частини восьмої статті 51 Закону № 1798-VIII щодо виключення участі у розгляді скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді тих членів ВРП, які брали участь в ухваленні оскаржуваного рішення Дисциплінарної палати. 
5.6. З огляду на викладене, а також на участь судді  ОСОБА_1 (повідомленої належним чином про засідання ВРП) у засіданні ВРП 13.02.2025 в режимі відеоконференції визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення немає. 
У зв`язку із зазначеним доводи ОСОБА_1 , що вона не була належним чином повідомлена про засідання ВРП і що її скарга на рішення Дисциплінарної палати була розглянута у строк більшої тривалості, ніж 30 днів, як це вимагається Законом № 1798-VIII, відхиляються як такі, що не мають правового значення, від якого залежить розгляд справи. Зокрема, частина перша статті 52 Закону № 1798-VIII не встановлює такого самостійного правового наслідку перевищення строку розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, як скасування рішення ВРП.
Доводів, що вона не мала можливості в засіданні ВРП 13.02.2025 захистити свої права в тому обсязі, в якому це вимагалося обставинами дисциплінарної справи, ОСОБА_1 не наводить.
5.7. Оцінюючи ж оскаржуване рішення на відповідність вимогам пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII щодо зазначення передбачених законом підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду насамперед зважує на те, що ВРП встановила у діянні судді  ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, - суддею допущено поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
5.8. Відтак в судовому процесі має бути перевірено, зокрема, чи були вчинені суддею ОСОБА_1 діяння, які їй поставлені у провину, та чи мають вони склад дисциплінарного проступку, за який вона притягнута до дисциплінарної відповідальності.
5.9. Пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як, зокрема, допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
5.10. Пунктом 1 частини восьмої статті 109 цього Закону визначено, що дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII).
5.11.  Статтею 57 Закону № 1402-VІІІ визначено, що особа, призначена на посаду судді, складає присягу такого змісту: «Я, (ім`я та прізвище), вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя».
Додержуватися  присяги є обов`язком судді, який полягає не тільки в зобов`язанні справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, але й в дотриманні правил суддівської етики, у тому числі у виявленні та підтримці високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів (положення частин шостої, сьомої статті 56 Закону 1402-VІІІ).
5.12. На національному рівні «авторитет правосуддя» розуміється як сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяльність зі здійснення правосуддя, таких як справедливість провадження, незалежність правосуддя, безсторонність, публічність, моральність, та які мають вселяти повагу до суду у громадськості в демократичному суспільстві. Під авторитетом судової влади потрібно розуміти як визнання за судовою владою видатних досягнень, здібностей, особливого становища та статусу в державі, так і значення її впливу на довіру осіб до неї. Схожою термінологією наділено і поняття «авторитет судді», який (суддя) виступає як представник судової влади та є зовнішнім втіленням і подальшою демонстрацією її авторитету (Коментар до Кодексу суддівської етики, затверджений рішенням Ради суддів України від 04.02.2016 № 1).
Не викликає сумніву, що від авторитету кожного судді залежить в цілому авторитет правосуддя. Суддя повинен усвідомлювати, що він є носієм судової влади і що, ухвалюючи судові рішення іменем України, уособлює державу в очах суспільства.
Консультативна  рада європейських суддів (далі - КРЄС) також наставляє, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно під час виконання посадових обов`язків та в особистому житті [(пункт 50 Висновку КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002)]. «Суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя: поведінка суддів… розглядається громадськістю як необхідна складова довіри до судів» (пункт 22 Висновку № 3 (2002) КРЄС).
5.13. Стандарти етичної поведінки, яких має додержуватися суддя (наряду із загальновизнаними морально-етичними вимогами), встановлені Кодексом суддівської етики (затверджений ІХ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013) відповідно до статті 58 Закону № 1402-VІІІ, який співзвучний у цьому аспекті з актами міжнародних організацій [до прикладу, Економічної і соціальної ради ООН, КРЄС (як дорадчого органу Ради Європи)]. Один із таких стандартів вимагає дотримання суддею належної поведінки не лише під час здійснення правосуддя, а й поза виконанням своїх суддівських обов`язків, тобто у приватному житті.
5.14. Згідно зі статтями 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.
5.15. Високі стандарти поведінки полягають у тому, що суддя як на роботі, так і поза її межами, в повсякденному житті, має демонструвати таку поведінку, щоб учасники процесу та оточуючі бачили в ньому еталон порядності і справедливості - високоморальну, чесну, стриману, врівноважену людину. При цьому суддя має не лише подавати особистий приклад, але й пропагувати етичну поведінку серед учасників процесу та оточуючих, вимагати етичної поведінки від інших.
Неналежна поведінка суддів підриває упевненість громадян у справедливості судової системи. Судді мають усвідомлювати і пам`ятати, що вони перебувають під постійним та пильним контролем громадськості (Коментар до Кодексу суддівської етики).
5.16. Вимогу до поведінки судді як до такої, що має відповідати високому статусу його посади, встановлюють і Бангалорські принципи поведінки судді від 19.05.2006, схвалені Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27.07.2006 за № 2006/23 (пункт 4.2 цих Принципів).
5.17. Отже, посада судді покладає на нього обов`язки, які водночас є етичними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен дотримуватися, усвідомлюючи, що його поведінка є запорукою утвердження довіри до суду. Така поведінка  має бути не тільки законослухняною і добропорядною з точки зору загальних морально-етичних засад, але й повинна демонструвати відданість суспільним ідеалам. В кризовій ситуації, в якій знаходиться Україна через загарбницьку війну російської федерації, коли суспільство потребує прикладу відданості Батьківщині, роль такої поведінки судді  особливо зростає. Будь-який прояв підтримки країни-агресора з боку судді є недопустимим хоча б тому, що суддя склав присягу на служіння Українському народу та є носієм суддівської влади в державі. Отримавши з боку судді прояв нехтування моральним принципом патріотизму та виправдовування загарбницьких дій країни-агресора, суспільство вправі не довіряти вчиненому суддею іменем України акту правосуддя. 
5.18. Європейська асоціація суддів у пункті 2 Резолюції (м. Тронхейм, 27.09.2007) наголошує, що суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише у випадках, коли мала місце не гідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень.
5.19. У параграфах 3, 6 Висновків першої експертної комісії Міжнародної асоціації суддів «Правила етичної поведінки суддів, їх застосування та дотримання» (2004 рік) зазначається, що професійні стандарти відображають ту модель поведінки, до якої судді мають прагнути, та підкреслюється необхідність розмежовувати поняття порушення професійних стандартів та дисциплінарних проступків.
5.20. Аналіз суб`єктивних та об`єктивних ознак дисциплінарного правопорушення дає підстави визначити дисциплінарний проступок судді як винне, протиправне порушення професійних обов`язків або загальновизнаних морально-етичних вимог, які ставляться до судді, що призвело чи могло призвести до негативних наслідків.
5.21. Суб`єктивна сторона дисциплінарного проступку, пов`язаного з порушенням суддею правил суддівської етики, передбачає наявність умислу в поведінці судді, свідоме порушення ним встановлених законом та етично-моральними нормами вимог, а також усвідомлення настання (можливості настання) негативних наслідків своєї поведінки.
5.22. Попри всю важливість дотримання суддею стандартів суддівської етики підставою дисциплінарної відповідальності судді може бути не будь-яка поведінка, що свідчить про недотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, а лише та, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
5.23. У дисциплінарній справі щодо судді  ОСОБА_1 встановлені обставини щодо її висловлювань в розмовах з іншими особами 16.05.2023, 18.05.2023, 26.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 01.06.2023, 08.06.2023. 
Сутність висловлювань ОСОБА_1 під час цих розмов зводилася, зокрема, до:
- позиціонування збройної агресії росії проти України як домовленості стосовно реклами зброї, підняття ВВП, заробляння грошей, перерозподілу територій, логістичних шляхів, сфер впливу;
- заперечення вкладу (зусиль) української армії у звільненні Херсона;
- виправдовування тимчасової окупації частини території України;
- заперечення викрадення й вивезення дітей з тимчасово окупованих територій України; виправдовування вивезення українських дітей до росії;
- визнання поширення влади росії на тимчасово окупованих територіях України;
- підкреслення завдання ударів по Луганську українською армією заради тестування нових далекобійних ракет;
- заперечення потенційного (майбутнього) звільнення тимчасово окупованих територій;
- звинувачення України у використанні Бучі та Ірпеня як вітрини для європейських лідерів;
- визнання Автономної Республіки Крим частиною росії;
- трактування влучання в цивільні будинки як економії дорогих високоточних ракет з нехтуванням безпекою мирного населення;
- поширення тези про страх населення щодо приходу ЗСУ;
- позитивної репрезентації представників збройних формувань росії та окупаційної адміністрації росії як таких, що дбають про власну репутацію;
- звинувачення України в зруйнуванні Криму й позитивне оцінювання змін у Криму впродовж тимчасової окупації росії;
- розповіді стверджувального характеру, що українські снайпери стріляли в людей, українська армія використовувала населення як «живий щит», не випускаючи їх з міста; виганяла з власних квартир, кидала гранати в підвали через те, що там люди розмовляли російською мовою;
- визнання поширення російського законодавства на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим;
- позиціонування Севастополя як російського міста;
- звинувачення України в обстрілах цивільних об`єктів на тимчасово окупованій території, зокрема жилих будинків в Мелітополі;
- схвалення рівня життя в Мелітополі під час тимчасової окупації;
- виправдовування та висловлення згоди з тимчасовою окупацією частини території України;
- наголошення на відсутності підстав захищати Україну мешканцями ОСОБА_6 ;
- контекстуального покладання відповідальності за знищення Каховської ГЕС на Україну.
5.24. Заперечуючи належність їй висловлювань, які їй поставлені у провину, ОСОБА_1 скаржиться на те, що у ВРП не було належних доказів, які б підтверджували, що такі висловлювання виходили від неї, оскільки протокол НСРД від 12.06.2023 № 5/1/1545т та висновок експерта від 26.06.2023 № 443/1 з достовірністю це не засвідчують.
5.25. Разом з тим факт висловлювань ОСОБА_1 наведеного вище змісту в розмовах з іншими особами 16.05.2023, 18.05.2023, 26.05.2023, 30.05.2023, 31.05.2023, 01.06.2023, 08.06.2023 ВРП встановила на підставі   дослідженої в дисциплінарному провадженні інформації, отриманою з матеріалів кримінального провадження № 42023000000000747 від 04.05.2023, та з врахуванням її ( ОСОБА_1 ) пояснень, позбавлених категоричних заперечень відповідних обставин. Такі факти також встановлено вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2025 у справі № 707/2836/23, який набрав законної сили з 06.05.2025  [цим вироком ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 436-2 КК України]. 
5.26.Згідно з положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
5.27. Отже, факт вчинення ОСОБА_1 дій, за які її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, мав місце, а висновок Третьої Дисциплінарної палати ВРП щодо встановлення такого факту є правильним.
5.28. ВРП обґрунтовано визнала, що такі дії судді ОСОБА_1 містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки вона допустила поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
5.29. Відповідні висловлювання судді  ОСОБА_1 , до того ж неодноразові, як носія судової влади, після початку повномасштабного вторгнення військ російської  федерації на територію України, коли будь-яке виправдовування збройної агресії російської федерації  не відповідає суспільним ідеалам миру, справедливості та є дестабілізуючим фактором, набули особливого негативного значення в контексті дотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки. Не може залишатися поза увагою й те, що суддя повинен протидіяти воєнній агресії в контексті вимог  правових норм національного законодавства і міжнародного права, які забороняють агресивну війну та встановлюють відповідальність за злочини проти миру. Ігнорування цих вимог суддею неприпустимо.
У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП, що зазначені вище дії судді ОСОБА_1 є несумісними з посадою судді як такі, що свідчать про свідоме та умисне недотримання нею присяги Українському народові, норм Закону № 1402-VІІІ, Кодексу суддівської етики щодо обов`язку судді слідувати етичним принципам і правилам поведінки судді, не допускаючи поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.
5.30. Велика Палата Верховного Суду  зауважує, що в дисциплінарній справі з`ясовувалися  обставини щодо наявності в діянні судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку в частині допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, і не вирішувалося питання щодо доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, що перебуває поза межами компетенції ВРП.
5.31. Рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності хоча і прийняте з урахуванням  матеріалів кримінального провадження, однак базується на самостійно досліджених дисциплінарним органом доказах, їх оцінці, встановлених обставинах,  правових підставах та власній оцінці ВРП встановлених обставин дисциплінарного проступку. Дисциплінарний орган перевірив викладені у дисциплінарній скарзі обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до суддів, та наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку і не вирішував питання про обґрунтованість обвинувачення судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.
5.32. Згідно з практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).
5.33. У дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження.
Під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявних у матеріалах дисциплінарної справи доказів, встановлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Установлені в дисциплінарній справі факти мають значення виключно для прийняття дисциплінарним органом рішення у межах його компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
5.34. Встановлення дисциплінарним органом у діяннях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку не порушує презумпцію невинуватості, оскільки правові наслідки такого висновку обмежуються дисциплінарними відносинами та не впливають на хід і результати інших проваджень щодо скаржниці. Підтвердженням цього може слугувати та обставина, що будь-яких звернень до рішення ВРП у дисциплінарній справі у вироці Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2025 у справі № 707/2836/23 немає.
5.35. Згідно з положеннями частин першої, четвертої статті 109 Закону № 1402-VІІІ у разі вчинення суддею проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, до такого судді можуть бути застосовані дисциплінарні стягнення у виді:
- подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді;
- подання про переведення судді до суду нижчого рівня;
- подання про звільнення судді з посади.
5.36. Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VІІІ під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
5.37. ВРП та її Третя Дисциплінарна палата, обираючи вид дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , врахували характер дисциплінарного проступку, його негативні наслідки для авторитету судової влади, ступінь вини судді, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
5.38. Висновок ВРП про застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади судді є правильним, а застосоване стягнення - пропорційним учиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII.
5.39. Ураховуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суду визнає, що ВРП в оскаржуваному рішенні навела достатні підстави і мотиви на його обґрунтування, а висновок щодо підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є достатньо вмотивованим.
5.40. Незгода скаржниці з мотивами  оцінки ВРП її поведінки не свідчить про їх відсутність в оскаржуваному рішенні.
5.41.  ЄСПЛ дає настанови [зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58)], що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).
5.42. Всі питання, які можуть вплинути на результат розгляду цієї справи, суд розглянув та надав їм оцінку в повній мірі. Інші доводи скаржниці знаходяться поза межами складу дисциплінарного проступку і відповідальності за такий проступок.
6. Висновки за результатами розгляду скарги
6.1. Частиною восьмою статті 266 КАС України передбачено, що  Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
6.2. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП прийняла оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, врахувала всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, а тому скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 № 249/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, залишити без задоволення.
Рішення Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 № 249/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13.11.2024 № 3301/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | | В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідачка | | Є. А. Усенко
Судді: | О. О. Банасько | К. М. Пільков
| О. Л. Булейко | Н. С. Стефанів
| І. А. Воробйова | Т. Г. Стрелець
| О. А. Губська | О. В. Ступак
| А. А. Ємця | І. В. Ткач
| О. В. Кривенда | О. С. Ткачук
| С. Ю. Мартєв | Н. В. Шевцова