ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2020/23  Номер провадження 22-ц/814/121/25	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
секретар: Грицак А.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року , по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку та стягнення вихідної допомоги -
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16.01.2024 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку та стягнення вихідної допомоги - задоволено частково.
Змінено формулювання підстави звільнення   ОСОБА_1 , викладеної у наказі Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради  №63Кп1 від 25.07.2023 року.
Вважати   ОСОБА_1 звільненою з посади сестри медичної палатної (1ст) терапевтично-кардіологічного відділення КНУ «Глобинська міська лікарня» на підставі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 25.07.2023 року.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради  на користь на користь   ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2023 року по 17 липня 2023 в розмірі 37307,34 грн. та вихідну допомогу в розмірі 57293,73 грн.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 2147 грн 20 коп.
У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 , Молодчин В.П. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, оскільки суд при винесенні рішення не вирішив позовну вимогу - зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року.
Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні позовної вимоги зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року – відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того позивач не надала доказів звернення до Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради письмово із заявою про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року.
В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 , яка у скарзі просить додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року скасувати , та постановити нове про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, 25.07.2023 року наказом Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради № 63 Кп 1 «Про звільнення ОСОБА_3 » позивача звільнено із займаної посади 25.07.2023 року. Станом на дату звільнення 25.07.2023 року та до сьогоднішнього дня, відповідач не провів виплату позивачу всіх сум, що належали до виплати в день звільнення, зокрема і компенсацію за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року (по дату звільнення). 
Скаржник зазначає, що згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за невикористану відпустку є складовою заробітної плати. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустку», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Отже, суд першої інстанції зробивши вірний висновок, що: «У позивача виникло право на включення періоду оплачуваного вимушеного прогулу до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Цьому праву позивача кореспондує обов`язок підприємства врахувати цей період до стажу роботи, визначити кількість днів належної позивачеві оплачуваної основної відпустки, нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку», натомість помилився з висновком, що виплата компенсації невикористаної відпустки відбувається на підставі подання заяви до відповідача, оскільки відповідач, у відповідності до вищезазначених норм права, під час звільнення позивача мав самостійно нарахувати та виплатити їй всі компенсаційні виплати, зокрема за невикористану відпустку.
З матеріалів справи встановлено , що 13.07.2023 ОСОБА_1 наказом Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради № 60 Кп1 поновлено на посаді, забезпечено допуск до виконання службових обов`язків з 17.07.2023 року.
25.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до керівництва підприємства з заявою, у якій просила звільнити її з 25.07.2023 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством законодавства про працю.
25.07.2023 року було видано наказ №63 Кп1 відповідно до якого, ОСОБА_1 - сестру медичну палатну (1ст) терапевтично-кардіологічного відділення КНУ «Глобинська міська лікарня», звільнили 25.07.2023 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року (далі - Закон) право на відпустки забезпечується: 1) гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; 2) забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа №1-13/2013) указав, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 640/24361/19, з огляду на положення статей 116, 117 КЗпП України суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачці в день її звільнення підлягала компенсація за невикористану відпустку, яка не виплачена з вини роботодавця (у зв`язку з відсутністю економії фонду оплати праці помічників-консультантів), що є порушенням законодавства про оплату праці та створює підставу для відповідальності останнього за статтею 117 КЗпП України. Компенсація за всі не використані працівником дні щорічної відпустки є державною гарантією, а спір про стягнення цієї компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із її несвоєчасною виплатою на підставі статті 117 КЗпП України є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка включається до додаткового фонду заробітної плати, є виплатою за невідпрацьований час, і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову про стягнення суми компенсації за невикористані дні відпустки є законними та обґрунтованими. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2023 року у справі № 640/11699/21.
У справі встановлено , що позивачу при звільненні не компенсовано невикористані дні щорічної основної відпустки, а відтак  необхідно стягнути з відповідача вказану компенсацію за період з 01.12.2022 по 25.07.2023.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Як вірно встановив суд позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01 липня 2005 року .
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.05.2023 року по справі № 527/19/23 визнано протиправним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради №135-Кп1 від 29.11.2022 року «Про звільнення ОСОБА_4 », поновлено  ОСОБА_1  на посаді сестри медичної палатної (1ст) терапевтично-кардіологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради з 30.11.2022 року, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради на користь  ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 листопада 2022 року по 18 травня 2023 в розмірі 107 480,67 грн, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради на користь держави судовий збір в сумі в сумі 1073,60 грн. 
13.07.2023 ОСОБА_1 наказом Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради № 60 Кп1 поновлено на посаді, забеспечено допуск до виконання службових обов`язків з 17.07.2023 року.
25.07.2023 року було видано наказ №63 Кп1 відповідно до якого, ОСОБА_1 – сестру медичну палатну (1ст) терапевтично-кардіологічного відділення КНУ «Глобинська міська лікарня», звільнили 25.07.2023 року за власним бажанням ст.38 КЗпП України.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року змінено формулювання підстави звільнення  ОСОБА_1 , викладеної у наказі Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради  №63Кп1 від 25.07.2023 року.
Вважати  ОСОБА_1  звільненою з посади з посади сестри медичної палатної (1ст) терапевтично-кардіологічного відділення КНУ «Глобинська міська лікарня» на підставі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з 25.07.2023 року
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради  на користь на користь  ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2023 року по 17 липня 2023 в розмірі 37307,34 грн. та вихідну допомогу в розмірі 57293,73 грн.
За таких обставин позивач має право на компенсацію невикористаних днів щорічної відпустки за період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 перебування у трудових відносинах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі провадження № 61-992св17 вказано, що:
«безпідставними є також доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем тримісячного строку для звернення до суду із даним позовом, ураховуючи, що предметом позову є стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, а згідно з положеннями частини другої статті 233 КЗпП України в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат».
У постанові Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі № 808/858/16 вказано, що: «у частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 №108/95-ВР передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. (частина третя статті 2 цього Закону).
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем суду надано достатньо доказів на підтвердження, заявлених ним позовних вимог.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року, хибно вказав на відсутність заяви позивача адресованої роботодавцю щодо отримання відповідної компенсації. Адже згідно вимог трудового законодавства відповідний розрахунок(компенсація за невикористану відпустку) з працівником проводиться роботодавцем у день звільнення працівника , без звернення працівником із заявою про отримання такої компенсації.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування судового рішення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року – скасувати. Заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в період з 01.12.2022 року по 25.07.2023 року
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов