Справа №591/8043/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І. В.	
Номер провадження 33/816/233/25 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 липня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/8043/24 за апеляційною скаргою захисника РЕКУНЕНКО Б. П. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2024, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
захисника – адвоката Рекуненка Б. П., 
установив:

У поданій апеляційній захисник РЕКУНЕНКО Б. П. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , які б завдали шкоди моральному та фізичному здоров`ю його дружині ОСОБА_3 , матеріали справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації не може свідчити про наявність складу правопорушення. Крім того, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні допитаний не був, внаслідок чого був порушений принцип безпосереднього отримання судом доказів, а відеозаписи подій мають фрагментарний характер, ознаки монтування, не дають можливості відслідкувати послідовність та характер подій, не містить відомостей про місце його проведення, тому існують сумніви в автентичності оригіналу і цей доказ є неналежним та недопустимим.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2024 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 07.08.2024 близько 15:45 за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння,  вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а саме кричав, ображав її нецензурною лайкою, принижував, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.
Вислухавши доводи захисника Рекуненка Б. П., який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Рекуненка Б. П. про те, що ОСОБА_2 правопорушення не вчиняв, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки суддя суду першої інстанції у своїй постанові послався на належні, допустимі, достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_2 поза розумним сумнівом.
Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 005827 від 07.08.2024, суддя суду першої інстанції цілком правильно дійшла висновку, що ОСОБА_2 своїми діями міг завдати шкоди психічному здоров`ю дружині ОСОБА_3 , що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_3 , яка в суді першої інстанції пояснила, що її чоловік постійно вчиняє сварки на ґрунті ревнощів, при цьому ображаючи її, вживаючи нецензурні слова, б`є її. Сварки відбуваються у присутності їх дітей і діти записують на мобільні телефони такі події, частину з яких вона надала суду для дослідження. 07.08.2024 її чоловік побачив, що дитина знімає на телефон його поведінку. Він підійшов і забрав у доньки телефон. З цього і почався конфлікт, в ході якого він її ображав, кричав, погрожував. Сусідка почула конфлікт та викликала поліцію. Вважає таку поведінку чоловіка домашнім насильством, а не просто побутовим конфліктом;
- показаннями свідка ОСОБА_5 , наданими в суді першої інстанції, згідно яких батько ОСОБА_2 поводить себе зневажливо відносно його мами ОСОБА_3 , ображає її різними поганими словами, завжди нецензурно лається, а іноді проявляє і фізичну силу. Конфлікти починаються «з нічого», тому що батько вважає, що мати його зраджує. Він почав знімати такі конфлікти, що відбуваються, на телефон, щоб захистити себе і щоб були докази того, що батько вчиняє, у тому числі відносно до нього та матері домашнє насильство. Один з таких конфліктів мав місце 07.08.2024. Під час конфлікту батько кричав на мати, ображав її нецензурною лайкою, кидався на неї;
- показаннями свідка ОСОБА_6 , наданими суду першої інстанції, яка пояснила, що очевидцем подій, що відбувались 07.08.2024 вона не була, проте починаючи з травня цього року, коли ОСОБА_2 повернувся додому, постійно чує крики та сварки, а одного разу вона теж викликала поліцію;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно яких 07.08.2024 гуляючи на дитячому майданчику разом з дітьми, вона почула гучну сварку та конфлікт з квартири АДРЕСА_2 між чоловіком та жінкою. Піднявшись на другий поверх, вона побачила жінку, яка плаче і яка повідомила, що їй потрібна допомога, у зв`язку з чим вона зателефонувала на лінію «102» та викликала поліцію; 
- відеозаписами події правопорушення, на яких зафіксовано як ОСОБА_7 , зокрема і 07.08.2024, висловлюється в бік потерпілої ОСОБА_3 нецензурною лайкою та штовхає її.
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду справи письмові пояснення свідка ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені нею у її письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. 
Письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Домашнє насильство згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»  – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень на доказове значення отриманих відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів), суддя повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, так як будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав на увагу апеляційного суду не заслуговують і є безпідставними.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2024 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника РЕКУНЕНКА Б. П. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов