ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4621/25 Справа № 214/6758/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
сторони
позивач– ОСОБА_1 
відповідач-  ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє адвокат Булгакова Дар`я Анатоліївна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового відсутні),
УСТАНОВИВ

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Просив стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди у розмірі 51 332 грн. 29 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. 
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 10 січня 2024 року, о 10 год. 15 хв., на автодорозі Н-23, поблизу с. Мар`янівка, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року по справі №177/127/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Згідно висновку експерта №16/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 16.02.2024 року, сума матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 324 028 грн. 22 коп. 
Разом з тим, згідно висновку експерта №37/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості від 24.02.2024 року, ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , у аварійному стані на момент ДТП 10 січня 2024 року, складає 131 955 грн. 07 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 192 073 грн. 15 коп. 
Так, 04 липня 2024 року, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», у зв`язку з настанням страхового випадку 10 січня 2024 року, було відшкодовано позивачу, за вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн., суму в розмірі 140 740 грн. 86 коп. 
Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому матеріальні збитки, які були завдані йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 січня 2024 року, на суму 51 332 грн. 29 коп., яка вирахувана ним наступним чином: 
1) 324 028 грн. 22 коп. (ринкова вартість автомобіля в справному стані та розмір матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля) – 131 955 грн. 07 коп. (ринкова вартість автомобіля в аварійному стані на момент ДТП) = 192 073 грн. 15 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля);
2) 192 073 грн. 15 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля ) – 140 740 грн. 86 коп. (відшкодована сума страхового відшкодування) = 51 332 грн. 29 коп. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою).
Разом з тим, позивач також просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 грн. 00 коп., що полягає в душевних переживаннях та стражданнях, пов`язаних з негативними змінами його життєвого устрою та зниженні якості його життя, у зв`язку з втратою можливості використовувати автомобіль, як в професійному, так і в особистому житті, суттєвої втрати автомобілем товарного вигляду та докладанні зусиль щодо відшкодування завданої йому шкоди.
Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, що в загальному розмірі становлять суму 12 211 грн. 20 коп., які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат, пов`язаних з проведенням експертних досліджень в сумі 11 000 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 34 573 грн. 15 коп., моральну шкоду у розмірі 7 000 грн. 00 коп., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 705 грн. 90 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 11 000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення просить його скасувати, ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 
При цьому, скаржник зазначає, що виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно Закону №1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі ст.1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Вказує, що наданий позивачем висновок експерта є нележним і недопустимим доказом за обставин справи. Зокрема, порядок залучення експерта для встановлення розміру шкоди також передбачений статтею 34 Закону №1961-IV, а саме відповідно до положень 34.3. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Більше того, відповідно до положень 34.4. для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 17.04.2024 р. між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 2.500,00 грн.) в розмірі 140.740,86 грн. 
Також вищевказаною заявою позивачем погоджено наступне: “…- здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; - розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; - Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.” 
Представник відповідача вказує, що, 04.07.2024 р. ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», керуючись ст.36 Закону №1961-IV, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 140.740,86 грн. на реквізити зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування. Погоджений розмір страхового відшкодування було сплачено на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, без проведення оцінки/експертизи в порядку п 36.2. ст.36 Закону №1961-IV. Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень Закону №1961-IV. 
Сторона відповідача вважає, що страхова виплата повністю відповідає фактичному розміру шкоди, визначеному за погодженням між позивачем і страховою компанією, і є прямо пропорційною домовленій сумі збитків. Оскільки розмір шкоди був узгоджений без необхідності проведення додаткового експертного підтвердження, то жодної невиплаченої суми, заявленої позивачем, не існує.
Таким чином, по справі відсутнє порушене право позивача та звернення до суду не є визначеним способом захисту згідно обставин справи. Більше того, з огляду на те, що первинний огляд авто на момент ДТП не проводився, тому є сумнівним, що висновок судового експерта від 16 лютого 2024 року стосується саме обставин подій за участю відповідача.
Щодо моральної шкоди та її зв`язок з діями ОСОБА_2 представник відповідача зазначає, що відповідно до Схеми місця ДТП, як транспортний засіб під керуванням позивача, так і транспортний засіб під керуванням відповідача отримали механічні пошкодження. В той же час, даною схемою також зафіксовано, що стан покриття проїзної частини – ожеледиця, погодні умови – хмарно. Відповідно до Довідки про погодні умови отриманої адвокатом Д. А. Булгаковою від 29.01.2024, виданою Дніпропетровським Регіональним Центром з Гідрометеорології, - в м. Кривий Ріг та Криворізькому районі 10.01.2024 з 00 год. до 11 год. спостерігалась хмарна погода, на дорогах ожеледиця, вітер північнозахідний 3-8 м/с, температура повітря о 11 год. була до 5,2 градусів морозу. Вказує, що не можна виключати, що душевні переживання та страждання, позивач зазнав з огляду на погодні умови в момент ДТП. Окрім того представни відповідача вважає, що не можна виключати, що (деякі) пошкодження, авто позивача отримало саме внаслідок ожеледиці. Тобто, причинно-наслідковий зв`язок завдання ОСОБА_2 в розрізі заявленої моральної шкоди до ОСОБА_1 є необгрунтованою, адже мали місце і інші фактори що потенційно могли вплинути на позивача по справі. На думку сторони відповідача, позивачем належними та допустимими доказами не доведено спричинення йому діями відповідача моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 10 січня 2024 року, о 10 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 – відповідач у цій справі, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-23, поблизу с. Мар`янівка, при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 – позивача у цій справі, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Вказані факти та обставини підтверджуються постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року по справі про адміністративне правопорушення №177/127/24, яка набрала законної сили 17 лютого 2024 року та якою винним у даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано відповідача, який своїми діями порушив вимоги Правил дорожнього руху України, через що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Згідно полісу №ЕР-213593344 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , було застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ». Строк дії договору страхування при цьому становив із 00 год. 00 хв. 05 березня 2023 року по 04 березня 2024 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну була встановлена у розмірі 160 000 грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – у розмірі 320 000 грн., розмір франшизи – 2500 грн. 
Згідно висновку експерта №16/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 16.02.2024 року, наданого судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. на замовлення позивача, за проведення якого позивачем було сплачено 6000 грн. 00 коп., сума матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 324 028 грн. 22 коп., при цьому ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу була визначена також у розмірі 324 028 грн. 22 коп.
Разом з тим, згідно висновку експерта №37/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості від 24.02.2024 року, наданого судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. на замовлення позивача, за проведення якого позивачем було сплачено 5000 грн. 00 коп., ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. НОМЕР_2 , у аварійному стані на момент ДТП 10 січня 2024 року, склала 131 955 грн. 07 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля була визначена у розмірі 192 073 грн. 15 коп.
17 квітня 2024 року позивач підписав заяву на виплату страхового відшкодування, в якій просив у зв`язку з настанням страхового випадку 10 січня 2024 року за договором страхування №EP-213593344 від 04.03.2023 року, належне йому (за вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн.) страхове відшкодування 140 740 грн. 86 коп. перерахувати на надані ним відповідні реквізити. Також у цій заяві зазначено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.
Відповідно до виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по надходженням по картці позивача, 04 липня 2024 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 140 740 грн. 86 коп.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що у цій справі відповідач, як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика.
При цьому, суд першої інстанції погодився із визначеною сумою матеріальних збитків, що підлягала відшкодуванню позивачу у розмірі 192 073 грн. 15 коп., з яких 140 740 грн. 86 коп. було виплачено Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» за взаємним погодженням з позивачем. 
Суд встановив, що невідшкодованою залишилась завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода у розмірі 51 332 грн. 29 коп. (192 073 грн. 15 коп. – 140 740 грн. 86 коп.). При цьому, суд врахував, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» з лімітом за шкоду майну в розмірі 160 000 грн. та франшизою у розмірі 2500 грн, однак, як зазначалось вище, за погодженням страховика та заявника, розмір страхового відшкодування було погоджено у розмірі 140 740 грн. 86 коп., тобто з вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн. зменшено на 16 759 грн. 14 коп., що в свою чергу є підставою для зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. 
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає зменшенню з 51 332 грн. 29 коп. до 34 573 грн. 15 коп., тобто на 16 759 грн. 14 коп., оскільки ліміт відповідальності страхової компанії згідно з полісом становить 160 000 грн. з франшизою у 2 500 грн., а відтак, саме цю суму позивач міг би отримати, звернувшись до страхової компанії за страховою виплатою, а не за домовленістю між ними.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного Закону визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
За положеннями п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до норм ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі ст.1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, за змістом зазначених правових норм, обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. При цьому, ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Висновок суду першої інстанції про те, що у цій справі відповідач, як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.
Так, суд першої інстанції, встановивши, що ліміт відповідальності за страховим полісом відповідача за шкоду завдану майну становив 160 000 грн., при цьому у полісі встановлена франшиза 2 500 грн., яка Страховиком не сплачується (вираховується з суми ліміта відповідальності), при цьому Страховиком за домовленостю сторін було сплачено 140 740 грн. 86 коп., дійшов правильного й обгрунтованого висновку, що визначений позивачем до стягнення розмір майнової шкоди 51 332 грн. 29 коп. підлягає зменшенню на суму 16 759 грн. 14 коп., яку мав би сплатити позивачу Страховик за страховою виплатою, а не за домовленістю між ними та відповідно становить 34 573 грн. 15 коп.
Доводи представника відповідача про те, що надані позивачем висновки є неналежними доказами, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, з огляду на те, що вказані висновки надані з дотримання встановленої ЦПК процедури судовим експертом, який в установленому законом порядку отримав кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, нанесеного власнику транспортного засобу» та сертифікат експерта вищого ступеня Союзу експертів України, а також із зазначенням того, що вказані висновки були підготовані для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Окрім того, у рішенні суд першої інстанції зазначив, що експертом було проведено технічний огляд досліджуваного транспортного засобу, що є початковим етапом дослідження, за участі як позивача так і відповідача, якими без заперечень був підписаний відповідний протокол огляду транспортного засобу. Більш того, вказані висновки були доведені до відома відповідача, який вправі був ініціювати проведення повторної чи додаткової експертизи з тих підстав, що надані позивачем висновки експерта є необґрунтованими або такими, що суперечать іншим матеріалам справи, проте сторона відповідача не скористались своїм правом та не порушувала клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів наданих позивачем зазначених вище висновків, тобто доказів на спростування визначеного розміру матеріального збитку завданого позивачу суду не надала, а відтак ці обставини не були спростовані в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд першої інстанції урахував такі критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, як ступінь вини відповідача, який визнав свою вину та вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу під керуванням позивача, а також той факт, що відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що мало в деякій мірі убезпечити позивача від переживань з приводу відшкодування завданої матеріальної шкоди, визначив до стягнення розмір моральної шкоди 7 000 грн., який на думку суду є достатньою для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог і в частині моральної шкоди, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача, покладено саме на особу, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто на відповідача, позаяк вина відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, під час якої було пошкоджено керований позивачем автомобіль, повністю підтверджується доказами у справі, зокрема постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. 
При цьому, суд першої інстанції погодився із доводами позивача, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він пережив нервове потрясіння, крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу він втратив можливість вільно користуватись ним, що призвело до негативних змін його життєвого устрою та зниженні якості його життя, позаяк він вимушений був змінити звичний ритм життя, докладати додаткових зусиль задля його організації, що спричиняло ряд незручностей та призвело до душевних страждань, що спричинило позивачу моральну шкоду. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні підстави.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  від імені та в інтересах якого діє адвокат Булгакова Дар`я Анатоліївназалишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 рокузалишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста