ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 серпня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/248/25
Головуючий у першій інстанції – Бойко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1171/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,-

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року (проголошено о 16:37, повний текст складено 06.05.2025) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-

                                    У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Городянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2025 провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу закрито.
Роз`яснено позивачці та її представнику, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Повернуто ОСОБА_1 судовий збір, сплачений згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.4203143095.1 від 19.02.2025 в сумі 1 211,20 грн.

Додатковим рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн  у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2025 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що встановлення факту проживання однією сім`єю сторін пов`язане з необхідністю поділу в судовому порядку майна, яке було набуте сторонами під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Чуха В.С., який просив залишити в силі оскаржувану ухвалу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, а оскаржувана ухвала – скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням уточненої позовної заяви, просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з жовтня 2012 року до серпня 2024 року. Зазначала, що встановлення даного факту їй необхідно для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу у встановленому законом порядку. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 31.08.2006 сторони зареєстрували шлюб. Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2012 шлюб розірвано.
Після розірвання шлюбу сторони знову почали жити однією сім`єю  з жовтня 2012 року до серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, займались побутом, заробляли та заощаджували грошові кошти, виховували спільних дітей – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
11.06.2015 за спільні кошти придбано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. 
У 2021 році за спільні кошти придбано автомобіль Mercedes-Benz, 2001 рюв., д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем. 
  
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, виходив з того, що у зазначеній справі предметом позовної заяви є встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, необхідне позивачці для поділу спільного майна, натомість іншої вимоги до відповідача щодо захисту оспорюваного, порушеного чи невизнаного права нею не заявлено, тобто наявності спору про право між позивачкою та відповідачем не зазначено, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.
Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 вимогу про встановлення факту проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обґрунтовувала тим, що встановлення цього факту необхідно їй для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції,  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд із цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №372/977/19, від 10 квітня 2019 року у справі №456/847/18.

У даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існує спір, предметом якого є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
Отже, у суду не було правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Крім того, ст. 255 ЦПК України не передбачає закриття провадження у разі, якщо заявлено вимогу, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

У постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, на яку послався суд першої інстанції, Велика палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є підставою позову, які не забезпечують ефективний захист прав у таких спорах, та за результатом розгляду справи ухвалила нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.  

Ураховуючи вищевикладене, підстави для висновку про відсутність предмету спору у даній справі відсутні, ухвала суду про закриття провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 
Отже додаткове рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 у зв`язку із скасуванням ухвали цього суду  від 06 травня 2025 року є нечинним.   
Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                             У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2025 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 27 серпня 2025 року. 

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді                                                                                   Н.В. Висоцька

                                                                                             Н.В. Шитченко