КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 757/13530/21
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/159/2025                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача               Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,
 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року (суддя  Матійчук Г.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди,
встановив:
 
у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України, Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 160/1381/19 задоволено його позов до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу Державної екологічної інспекції України від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року» в частині оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» ОСОБА_1 . Вказане рішення набрало чинності 02 грудня 2019 року.
Позивач посилався на те, що перебував у трудових відносинах з Державною екологічною інспекцією України з 27 грудня 2011 року, працював на посаді категорії «Б» - начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції, має 28 років стажу державної служби, 4-у ранг. Встановлене судовим рішення порушення його конституційного права на проходження державної служби, вчинене щодо нього посадовими особами Державної екологічної інспекція України, де він працював безперервно з моменту її створення, стало підставою для переживань, безсонних ночей, примусило його нервувати, змінювати звичний життєвий уклад: замість щоденного відпочинку, шукати допомогу у сторонніх людей, звертатися до правників, Національного агентства з питань державної служби, збирати докази, читати спеціальну правову літературу, оскаржувати висновок до НАДС, звертатися до суду, складати позовну заяву, досліджувати процесуальний кодекс, у вільний від роботи час ознайомлюватися з матеріалами справи, готувати процесуальні документи, готуватися до судових засідань, відвідувати судові засідання та виступати у суді, доводити суду своє право на проходження державної служби та справедливу оцінку зробленого ним за рік, що позбавило його щоденного спокою і відпочинку. 
                                                                       
Позивач вважав, що діяння Державної екологічної інспекція України, її посадових осіб щодо прийняття наказу № 441-о, який було скасовано рішенням суду, спотворило результат тривалої бездоганної його роботи на державній службі, чим завдало йому моральної шкоди, яку він оцінив у 100 000грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.  
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Позивач зазначає, що заподіяна йому моральна шкода полягає у переживаннях його і членів його родини щодо відношення його на роботі і, як наслідок, стану розгляду його роботи, його безсонні ночі внаслідок хвилювання за результат розгляду його заяви до НАДС та адміністративного позову до суду, бездіяльність відповідача, який дозволив собі залишити поза увагою та не розглянути з належною увагою надані ним документи і факти на підтвердження належного виконання посадових обов`язків, надання пропозицій щодо вдосконалення чинного законодавства, результатів координації роботи щодо моніторингу стану морського середовища, що призвело до порушення його права на проходження державної служби і створило у нього, членів його родини та оточуючих людей враження про те, що беззаконня щодо нього залишається без покарання, що можна тривало і безкарно порушувати його трудові права і право на проходження державної служби, і це призводить до підриву його ділового престижу та репутації, нарікань з боку підлеглих і колег щодо неможливості вирішити навіть свої проблеми, не говорячи про проблеми очолюваного державного органу та його службовців. 
Позивач вважає, що виходячи з ступеню порушення його права, тривалості порушення, щонайменше з моменту проголошення несправедливої оцінки його роботи, до набрання чинності судовим рішенням, ступеню порушення звичайних життєвих зв`язків, підвищення хворобливості у цей період аж до лікування у стаціонарі, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати, щонайменше, 10%-місячної офіційної заробітної плати особи, що безпосередньо блокувала розгляд заяви від імені і за уповноваження державного органу - Державної екологічної інспекції України. 
У відзиві на апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги не було надано належних та допустимих доказів, жодних вмотивованих аргументів та фактів на підтвердження позовних вимог, що б підтверджували протиправність дій Державної екологічної інспекції України, наявність заподіяної шкоди та причинний зв`язок між ними. Таким чином, апеляційна скарга є немотивованою та такою, що не підлягає задоволенню. 
Відповідач вважає, що позивач не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та відповідачем-1, предметом позову не є оскарження дій чи бездіяльності Управління Казначейства або його посадових осіб, а тому управління Казначейства не є належним відповідачем у справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, як і не встановлено неправомірності дій відповідачів, що є обов`язковим елементом для притягнення до цивільної відповідальності державних органів влади, а тому підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди немає. 
                                                                       
Також відповідач вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі 100 000грн є необґрунтованою, а суду не надано доказів, що підтверджують такі обставини. Щодо листків непрацездатності ОСОБА_1 від 23 січня 2019 року, 20 травня 2019 року, 18 червня 2019 року, 30 червня 2019 року, 05 липня 2019 року та 24 липня 2019 року, то судом вони обґрунтовано не взяті до уваги, оскільки в них не зазначений діагноз, а вказана причина непрацездатності - загальне захворювання, що не свідчить про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача, а отже не може вважатися доказом про факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. 
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 160/1381/19 позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекція України від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року» в частині оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» ОСОБА_1 . Вказане рішення набрало законної сили 02 грудня 2019 року (а .с. 4-9).
Зазначеним рішенням встановлено, що з 27 грудня 2011 року ОСОБА_1 перебував на посаді керівника Державної Азовської морської екологічної інспекції України - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря.
26 грудня 2018 року проведено оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_2 , складений висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В, що затверджений наказом в.о. голови Держекоінспекції Яковлевим І.О. «Про затвердження результатів оціночної службової діяльності у 2018 році» від 26 грудня 2018 року № 441-о.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що ушкодження його здоров`я сталося саме внаслідок дій Державної екологічної інспекції України, не підтвердивши це відповідними доказами. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі 100 000грн не обґрунтована, суду не надано доказів, що підтверджують такі обставини.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її 
                                                                       
завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (статті 1174 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (висновок у  постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 686/21800/21).
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Апеляційний суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів 
                                                                       
юридичного захисту. 
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, в чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що внаслідок протиправного видання Державною екологічною інспекцією України наказу від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року» в частині оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» ОСОБА_1 , що встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 160/1381/19, було спотворено результат його тривалої бездоганної роботи на державній службі, чим завдало йому моральної шкоди. 
Колегія суддів зазначає, що сам факт встановлення судом протиправності наказу Державної екологічної інспекції України від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року», не є безумовною підставою для висновку про заподіяння позивачеві діями відповідача моральної шкоди.
Частиною першою статті 44 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри, виявлення потреби у професійному навчанні. 
Таким чином, результати оцінювання службової діяльності позивача у 2018 року 
                                                                       
мають значення для прийняття роботодавцем рішення щодо преміювання позивача, планування його кар`єри, виявлення потреби у професійному навчанні.  
Колегія суддів зазначає, що скасування судом наказу Державної екологічної інспекції України від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року» призвело до відновлення права позивача на преміювання, планування кар`єри тощо та є достатньою сатисфакцією поновлення порушених прав позивача.
Водночас, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження та яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага.
Факт існування моральних страждань може бути доведений показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад, медичними довідками, висновками) та іншими документами, що підтверджують обставини, що мають значення для доказування факту заподіяння моральної шкоди, обґрунтування визначеного позивачем розміру компенсації тощо.
У порушення наведеного позивач не надав належних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. 
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив надані позивачем листки непрацездатності від 23 січня 2019 року, 20 травня 2019 року, 18 червня 2019 року, 30 червня 2019 року, 05 липня 2019 року та 24 липня 2019 року, оскільки в них не зазначений діагноз, а вказана причина непрацездатності - загальне захворювання, що не свідчить про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та ушкодженням здоров`я позивача, а отже не можуть вважатись доказом заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що скасування судом  наказу Державної екологічної інспекції України від 26 грудня 2018 року № 441-о «Про затвердження результатів оцінювання службової діяльності у 2018 року» призвело до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків та фактично зводяться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою встановлених у справі обставин.  
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
            Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному 
                                                                       
порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук