ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/18907/17
Номер провадження 22-ц/818/843/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б. 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
позивача за зустріним позовом  ОСОБА_1 , 
представника ОСОБА_2 адвоката Бережнової Ю. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року в складі судді Подус Г.С. по справі № 638/18907/17 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання дій неправомірними, визнання актів неправомірними та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачці на праві власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху № 3-:-6, 6 а літ. «А-4» у житловому будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв м, з централізованою системою теплопостачання. 20 листопада 2017 року складено акт обстеження системи теплопостачання, що є підставою для нарахування за використану теплову енергію без укладення письмового договору власником приміщення. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. За період користування тепловою енергією з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року відповідачкою спожито теплової енергії на суму 5410,26 грн, однак до цього часу заборгованість не сплачена. Постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення. Приміщення не обладнані приладами обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення здійснювався розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.
Просило стягнути з ОСОБА_1 вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5410,26 грн за період з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, суму інфляційних витрат 72,85 грн, 3% річних 13,52 грн та судовий збір 1600,00 грн.
28 березня 2018 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву, мотивовані тим, що вона не є власницею приміщень та належним відповідачем у справі.
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання дій неправомірними, визнання актів неправомірними та стягнення моральної шкоди.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона не є власником приміщень, які обслуговує КП «Харківські теплові мережі» шляхом надання послуг опалення, про що вона неодноразово повідомляла підприємство, однак її звернення ігноруються. КП «Харківські теплові мережі» не зверталось до неї з вимогами щодо укладення договору. Жодного листа, акта звіряння відпуску-отримання теплової енергії, актів підключення та відключення вона не отримувала. Акт обстеження від 20 листопада 2017 року є сфальсифікованим та підробленим, вона жодного разу не була присутня при будь-якому обстеженні. КП «Харківські теплові мережі» не має права вимагати від неї оплату за послуги, стягнення з неї заборгованості є протиправним, позивач зловживає своїми правами як монополіст на ринку. Вона є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи, та безпідставне нарахування їй заборгованості, постійні необґрунтовані вимоги, нервування та необхідність звернення за юридичною допомогою змушують її переживати стрес, погіршують стан здоров`я, завдають моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000,00 грн.
Просила визнати неправомірними дії КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню їй заборгованості щодо вартості спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5410,26 грн за період з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, інфляційних втрат 72,85, 3% річних 13,52 грн та судового збору 1600,00 грн; винести окрему ухвалу про вчинення службовими особами КП «Харківські теплові мережі» кримінального правопорушення за фактом фальсифікації документів та зловживання процесуальними правами та порушення процесуальних обов`язків по справі, яку направити правоохоронним органам; стягнути з КП «Харківські теплові мережі» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6200,00 грн; визнати недійсними акт звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «Харківські теплові мережі» та нею від 29 листопада 2017 року, акти підключення та відключення № 177/5064 від 20 жовтня 2016 року, № 177/6510 від 03 квітня 2017 року та додатки до них, акт обстеження системи теплоспоживання об`єкта № 177/987 від 20 листопада 2017 року, складені КП «Харківські теплові мережі» щодо спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
20 квітня 2018 року до суду від КП «Харківські теплові мережі» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому воно просило суд відмовити у її прийнятті до спільного розгляду та об`єднанні в одне провадження з зустрічним позовом. Вказало, що вимоги зустрічного позову не відповідають вимогам первісного, зустрічний позов подано з порушенням строку для його подання. Вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються лише на її припущеннях.
Ухвалою суду від 14 березня 2019 року первісний позов об`єднано для спільного розгляду з зустрічною позовною заявою.
23 березня 2019 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшло клопотання про заміну відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_2 та позовна заява, в якій було замінено відповідача на ОСОБА_2 . Вказало, що 22 березня 2019 року витребувало інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що нежитлові приміщення цокольного поверху №3-6, 6а в житловому будинку АДРЕСА_1 з 13 жовтня 2015 року на підставі договору про розірвання договору дарування належать ОСОБА_2 17 квітня 2019 року складено акт обстеження системи теплоспоживання, яким встановлено, що система теплопостачання приміщень єдина із системою теплопостачання житлового будинку. Акт направлено ОСОБА_2 , однак договору з теплопостачальною організацією не укладено, заборгованість не сплачено. Просило стягнути з ОСОБА_2 вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5410,26 грн за період з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, суму інфляційних витрат 72,85 грн, 3% річних 13,52 грн та судовий збір 1600,00 грн.
30 квітня 2021 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшла аналогічна за змістом уточнена позовна заява до ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 28 березня 2023 року було прийнято уточнену позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» та залучено в якості відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 
18 квітня 2023 року від представника ОСОБА_2  адвоката Бережнової Ю.Є. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Вказала, що у зазначених нежитлових приміщеннях з часу введення їх в експлуатацію відсутнє опалення та гаряче водопостачання. Крім того, Ленінським районним судом м. Харкова розглянута аналогічна справа № 642/6918/21 з вимогами до ОСОБА_1 за інший період, та у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» відмовлено, адже надані позивачем докази (акти) не є належними. Позивачем не доведений факт споживання ним послуг, наявність опалення, спільність системи теплоспоживання приміщень і будинку. Акт обстеження системи теплопостачання складений не українською мовою, датований лише 17 квітня 2019 року, розрахунок нарахувань не є належним доказом. КП «Харківські теплові мережі» зловживає своїм монопольним становищем на ринку надання послуг з опалення та гарячої води.
09 травня 2023 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що відсутність укладеного індивідуального договору не звільняє від обов`язку зі сплати наданих послуг, оскільки у приміщенні існує єдина централізована система опалення, і відбувалось фактичне споживання послуг без укладеного договору. Самовільне втручання у систему шляхом відключення не допускається. Єдиною можливою підставою відключення від мереж централізованого опалення був відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. Ніяких дозволів на відключення відповідач не отримував, тому має обов`язок зі сплати за спожиті послуги. Крім того, в акті обстеження системи теплоспоживання №177/225 від 27 травня 2014 року зазначено перелік (кількість та вид) приладів опалення, встановлених у нежитловому приміщенні відповідача. Правомірність таких актів не спростована відповідачем, як і не доведений факт ненадання йому послуг з теплопостачання. Надані відповідачем акт обстеження від 01 грудня 2019 року та повідомлення від МП ТОВ БВКП «Реконструкція» не є належними доказами відсутності теплопостачання. Нежитлові приміщення опалюються від житлового будинку.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року позовні вимоги за первісним позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року у розмірі 5410,26 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 72,85 грн та 3% річних у розмірі 13,52 грн, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання дій неправомірними, визнання актів неправомірними та стягнення моральної шкоди відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 користується тепловою енергією, яку подає у приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання будинку КП «Харківські теплові мережі», однак не сплачує за надані послуги, тому утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з нього разом з інфляційними втратами та 3% річних. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки нею не було доведено неправомірність оскаржуваних актів КП «Харківські теплові мережі» та заподіяння їй моральної шкоди.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 01 листопада 2024 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою законом підсудністю, стягнути з позивача на її користь судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, залучивши до участі у справі ОСОБА_2 як відповідача, а не співвідповідача, та не замінивши при цьому її як неналежного відповідача, що призвело до того, що її статус як учасника справи не визначено. Суд своєчасно не постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, не почав розгляд справи зі стадії відкриття провадження. Справу розглянуто з порушенням правил виключної підсудності. У справі № 638/9340/20 вже стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання у спірних приміщеннях з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, тобто стягнення за квітень 2017 року є подвійним. Судом протиправно розглянуто справу без участі сторін, не задоволено її клопотання про відкладення розгляду справи. Висновок суду про те, що ОСОБА_2 користується тепловою енергією у нежитлових приміщеннях є помилковим, йому не надавались послуг, не направлялись акти підключення і відключення опалення, індивідуальний договір купівлі-продажу теплової енергії. Акт обстеження системи теплопостачання складений лише у 2019 році, як і лист про відправлення договору. Вона також не отримувала листа від 22 листопада 2017 року, актів звіряння відпуску-отримання теплової енергії, актів підключення і відключення теплопостачання, вони не є дійсними. Невід`ємність системи теплопостачання у нежитлових приміщеннях від системи теплопостачання будинку є припущенням, прилади опалення у приміщеннях відсутні, що підтверджується технічним паспортом, актами приймання-передачі приміщень. Судом не надано оцінку розрахунку теплового навантаження та спожитої теплової енергії. Її права порушені протиправними діями позивача, безпідставним нарахуванням заборгованості їй завдано моральної шкоди. 
23 травня 2025 року від представниці ОСОБА_2 – адвоката Бережнової Ю.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила її задовольнити. Відзив мотивовано тим, що суд залучив його до участі в справі з порушенням процесуальних норм, адже мав або залучити співвідповідача або замінити відповідача. Суду були надані докази відсутності опалення у належних йому приміщеннях. Акти, надані позивачем, не є достовірними доказами. Договорів з позивачем не укладалось. Позивачем не надано доказів встановлення теплоспоживчого обладнання для спірних нежитлових приміщень через тепловий ввод, що приєднане або має можливість приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі; наявності у споживача приладу обліку теплової енергії, використання отриманої від позивача теплової енергії, чи є відповідач кінцевим споживачем наданої йому послуги з опалення. Стягнення за квітень є подвійним. Справу розглянуто з порушенням правил підсудності.
В судове засідання апеляційного суду представник КП "Харківські теплові мережі" не з`явився.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 03 липня 2025 року, надіслані апеляційним судом КП "Харківські теплові мережі" отримано 24 квітня 2025 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.156).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача за зустріним позовом ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Бережнову Ю. Є., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належали нежитлові приміщення цокольного поверху № 3-:-6, 6а у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 52 кв м, у будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06 червня 2009 року.
З 13 жовтня 2015 року право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору від 13 жовтня 2015 року про розірвання договору дарування, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 160572243 від 22 березня 2019 року (а.с. 93 том 1).
Житловий будинок за вказаною адресою обладнаний централізованою системою теплопостачання, нежитлові приміщення цокольного поверху № 3-:-6, 6а є невід`ємною частиною житлового будинку.
Складеними КП «Харківські теплові мережі» актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта № 177/225 від 27 травня 2014 року, № 177/987 від 20 листопада 2017 року встановлено, що система опалення нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого у підвалі, є невід`ємною частиною загальнобудинкової системи централізованого опалення житлового будинку за вказаною адресою. Акт є підставою для донарахувань за спожиту теплову енергію на потреби опалення. Споживач ОСОБА_1 від підпису відмовилась (а.с. 17, 225 том 1).
Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП «Харківські теплові мережі» та власником нежитлових приміщень не укладався, але теплова енергія у житловий будинок за вказаною адресою надавалась.
Так, постачання теплової енергії до будинку підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 , № 177/5064 від 20 жовтня 2016 року, № 177/6510 від 03 квітня 2017 року, які складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації. У додатках до вказаних актів міститься перелік споживачів, розташованих у вказаному будинку і підключених до єдиної системи опалення житлового будинку, зокрема, нежитлові приміщення ОСОБА_1 (а.с. 13-16 том 1).
За період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року за адресою нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , нараховано заборгованість за теплопостачання в розмірі 5410,26 грн, інфляційні втрати 72,85 грн, 3% річних 13,52 грн, що підтверджується розрахунками, листом на ім`я ОСОБА_1 від 22 листопада 2017 року № 17/45-474, актами звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання від 29 листопада 2017 року, рахунками-фактурами (а.с. 4-5, 7-9, 18-24, 144-145 том 1).
У листопаді 2015 року та у листопаді 2016 року ОСОБА_1 зверталась до КП «Харківські теплові мережі» з листами щодо безпідставного нарахування їй заборгованості з оплати послуг, оскільки вона не є власницею приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , не споживала послуг з теплопостачання за вказаною адресою (а.с. 42-45 том 1).
17 квітня 2019 року КП «Харківські теплові мережі» складено акт обстеження системи теплопостачання № 177/1285, яким встановлено, що нежитлове приміщення площею 52 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , система опалення нежитлового приміщення єдина з житловим будинком, провести обстеження не вбачається можливим у зв`язку з відсутністю доступу, споживачу приписано укласти договір на споживання теплової енергії (а.с. 101-102 том 1). 
12 червня 2019 року на адресу ОСОБА_2 КП «Харківські теплові мережі» направлено лист з вимогою щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с. 100 том 1).
На спростування позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 надано акти обстеження та прийому-передачі вказаних приміщень від 13 жовтня 2015 року та 01 грудня 2019 року, де зазначено про відсутність у вказаних приміщеннях газо-, тепло-, водо-, електропостачання та опалення (а.с. 208, 209 том 1).
Згідно довідки МП ТОВ БВКП «Реконструкція» теплопостачання у приміщеннях відсутнє з часу реконструкції будинку та введення в експлуатацію у 1995 році, відсутність опалення у нежитлових приміщеннях цокольного поверху № 3-:-6, 6 а літ. «А-4» у житловому будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв м, також підтверджується технічним паспортом КП «ХМБТІ» (а.с. 210-213, 214 том 1).
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 січня 2022 року у справі № 642/6918/21 у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року відмовлено (а.с. 215-217 том 1).
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року у справі № 638/9340/20 за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким позов КП «Харківські теплові мережі» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 13 878,67 грн за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, інфляційні витрати у розмірі 129,50 грн, 3% річних у розмірі 39,12 грн (а.с. 53-57 том 2).
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час їх виникнення.
Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Теплова енергія  - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Частиною 6 статті 19 вказаного закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (пункт 24).
Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.
Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19, провадження № 61-5095 св 21.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Пунктом 23 Правил передбачено, що у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 13 жовтня 2015 року є власником нежитлових приміщень цокольного поверху №3-:-6, 6а, загальною площею 52 кв м, у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 на підставі договору про розірвання договору дарування.
Система опалення вказаних приміщень є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку. Зазначене підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 177/225 від 27 травня 2014 року, № 177/987 від 20 листопада 2017 року, № 177/1285 від 17 квітня 2019 року. Даних про те, що вказані приміщення відключені від системи централізованого опалення, вищезазначені акти не містять.
Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення, та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. 
З матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації. Вказаний будинок підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення.
З придбанням у власність нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.
Отже, ОСОБА_2 є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.
За період користування тепловою енергією у вказаних нежитлових приміщеннях з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 5410,26 грн, на яку нараховані інфляційні втрати в розмірі 72,85 грн та 3% в розмірі 13,52 грн.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що є підстави для задоволення первісного позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Посилання ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на акти обстеження та прийому – передачі вказаних приміщень ОСОБА_2  (Харківська асоціація незалежних арбітражних керуючих) від 13 жовтня 2015 року та 01 грудня 2019 року, а також довідку МП ТОВ БВКП «Реконструкція» і технічний паспорт, згідно яких у належних ОСОБА_2 приміщеннях відсутнє теплопостачання та опалення, висновків суду не спростовують, оскільки вказані документи складені без участі КП «Харківські теплові мережі» та вони суперечать обставинам, встановленим в актах обстеження системи теплоспоживання.
Доказів на підтвердження звернення відповідача до уповноважених органів із заявою про відключення належних йому нежитлових приміщень від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється і не є підставою для несплати комунальних послуг. 
Іншого акту або технічного висновку, який би свідчив про те, що відповідач не споживав теплову енергію у спірний період, матеріали справи не містять.
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій КП «Харківські теплові мережі» по нарахуванню їй заборгованості зі спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, а також визнання недійсними актів звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «Харківські теплові мережі» та нею від 29 листопада 2017 року, актів підключення та відключення № 177/5064 від 20 жовтня 2016 року, № 177/6510 від 03 квітня 2017 року та додатків до них, актів обстеження системи теплоспоживання об`єкта № 177/987 від 20 листопада 2017 року, відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано залишено без задоволення, оскільки не встановлено порушених прав позивачки за зустрічним позовом.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2021 року у справі № 680/195/19 (провадження № 61-18748св20) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову».
Акти звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання, акти підключення та відключення № 177/5064 від 20 жовтня 2016 року, № 177/6510 від 03 квітня 2017 року та додатки до них, акт обстеження системи теплоспоживання об`єкта № 177/987 від 20 листопада 2017 року лише фіксують певні обставини, самі по собі не встановлюють для ОСОБА_1 будь-яких обов`язків, та суд має надати їм оцінку як доказам під час вирішення спору щодо стягнення заборгованості. Підстав вважати, що складеними актами будь-яким чином порушуються права ОСОБА_1 , не вбачається. 
До того ж, ОСОБА_1 не спростовані відомості, встановлені в акті обстеження системи теплопоспоживання об`єкту від 20 листопада 2017 року, за змістом якого нежитлові приміщення мають єдину систему теплопостачання з житловим будинком. Акти підключення та відключення теплопостачання до будинку, в якому знаходяться нежитлові приміщення, свідчать про подачу теплопостачання в цілому до конкретного будинку, отже, і до нежитлових приміщень, що в ньому розташовані, та будь-яких доказів щодо недостовірності таких актів, суду не надано. Складання таких актів за відсутності споживача само по собі не спростовує встановлених у них обставин.
За відсутності будь-яких вимог КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає порушення її прав та неправомірних дій КП «Харківські теплові мережі» щодо нарахування їй заборгованості, а отже й підстав для відшкодування їй моральної шкоди, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, залучивши до участі у справі ОСОБА_2 як відповідача, а не співвідповідача, не замінивши при цьому її як неналежного відповідача, що призвело до того, що її статус як учасника справи не визначено, колегія суддів відхиляє, адже за змістом мотивувальної частини ухвали суду від 28 березня 2023 року та оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом замінено відповідача за первісним позовом з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд своєчасно не постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, не почав розгляд справи зі стадії відкриття провадження, спростовуються матеріалами справи, адже як вбачається з протоколу судового засідання від 28 березня 2023 року суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, до цього розгляд справи по суті не було розпочато (а.с. 179 том 1).
Твердження ОСОБА_1 щодо того, що справу розглянуто з порушенням правил виключної підсудності, не за місцезнаходженням нежитлових приміщень, колегія суддів не може взяти до уваги в силу частини 2 статті 378 ЦПК України, адже ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції про непідсудність справи не заявляла, поважних причин цього в апеляційній скарзі не вказала.
Посилання ОСОБА_1 на те, що у справі № 638/9340/20 вже стягнуто заборгованість за послуги з теплопостачання у спірних приміщеннях з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, тобто стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за квітень 2017 року в розмірі 24,29 грн є подвійним; що ОСОБА_2 не надавались послуги, не направлялись акти підключення і відключення опалення, індивідуальний договір купівлі-продажу теплової енергії, колегія суддів також відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не є стороною справи за первісним позовом, а ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував.
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом протиправно розглянуто справу без участі сторін, не задоволено клопотання про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату судового засідання, що підтверджується її розпискою (а.с. 74 том 2), мала час на ознайомлення з матеріалами справи, які, до того ж, відскановані та долучені до статистичної картки, у зв`язку з чим вона як користувач системи «Електронний суд» мала можливість дистанційно ознайомитись з ними, про що її повідомлено листом суду від 07 червня 2023 року (а.с. 3, 9-10 том 2). Крім того, справа перебувала у провадженні суду з 2017 року, та ОСОБА_1 протягом цього часу неодноразово знайомилась з матеріалами справи.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та вона звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи, підстави для перерозподілу судових витрат судом апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина