ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 200/3986/23
адміністративне провадження № К/990/9907/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу             № 200/3986/23
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Євгенія Станіславівна,
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року (головуючий суддя Буряк І.В.),
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі -відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 до 29.06.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця підвищення доходу, та із застосуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»;
1.2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 29.06.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця підвищення доходу, та відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» в сумі 17 703,83 грн з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу»;
1.3. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка полягала у не нарахуванні ОСОБА_1 на суми нарахованої та 23.06.2023 виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та її невиплаті;
1.4. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та 23.06.2023 виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 в сумі 79    421,49 грн;
1.5. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
1.6. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом спірного періоду він перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У період проходження військової служби позивачу не у повному обсязі виплачувалась індексація грошового забезпечення. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі № 200/2240/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, в період з 01.02.2018 по 29.06.2018 включно - березень 2018 року із урахуванням абзаців 4 та 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, ураховуючи фактично виплачені суми індексації грошового забезпечення.
2.1. Позивач зауважив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі № 200/2240/22 відповідачем нараховано на користь позивача індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 у сумі 84 638,93 грн. Однак за період з 01.03.2018 по 29.06.2018 індексація грошового забезпечення з урахуванням положень абз. 4 та 6 п. 5 Постанови № 1078 позивачу виплачена не була. У листі від 17.07.2023 №09/02/448 відповідачем зазначено, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 29.06.2018 нараховувалась відповідно до вимог чинного законодавства, водночас у додатку 8 до листа від 17.07.2023 № 09/02/450 відповідач надав «Порівняння суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації ОСОБА_1 », де, зокрема, вказано, що сума підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року (7227,55 грн) перевищує суму індексації, яка склалась у зазначеному місяці (4 463,15 грн), а тому у березні 2018 року сума індексації не нараховувалася. Не погоджуючись із таким розрахунком, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 у період з липня 2015 року по червень 2018 року перебував на грошовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключений зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.06.2018 № 116. Є учасником бойових дій, про що видано посвідчення серія НОМЕР_1 від 26.11.2015.
4. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 200/2240/22, яке набрало законної сили 08.03.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 29.06.2018 включно -  березень 2018 року із урахуванням абзаців 4 та 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, ураховуючи фактично виплачені суми індексації грошового забезпечення.
5. Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2023 № 09/02/141 щодо розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №200/2240/22 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 29.06.2018 не нараховувалась та не виплачувалась.
6. Листом від 17.07.2023 № 09/02/450 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивачу, що сума підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року перевищила суму індексації, що склалась у місяці підвищення грошового доходу, тому підстави для виплати індексації грошового забезпечення відсутні.
7. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №200/2240/22 відповідачем 23.06.2023 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року у розмірі 84 638,93 грн.
8. У відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Анісімової Є. С. ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 17.07.2023 № 09/02/451 повідомив про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не було допущено порушень стосовно виплати індексації грошового забезпечення.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
9. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.10.2023, залишеним без змін  позовні вимоги задоволено частково.
9.1. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо ненарахування та невиплати індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 до 29.06.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця підвищення доходу, та із застосуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
9.2. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 29.06.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця підвищення доходу, та відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» в сумі: 16 329,32 грн.
9.3. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 на суми нарахованої та 23.06.2023 виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та її невиплаті
9.4. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, яка виплачена 23.06.2023 за період з 01.12.2015  до 23.06.2023.
9.5. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 16 054,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2018 до 19.01.2023 (з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів, відповідно до вимог чинного законодавства).
9.6. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
10. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове в цій частині та ухвалити задовольнити позов в повному обсязі в зазначеній частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося учасниками справи та не переглядалося апеляційним судом в апеляційному порядку.
11. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
12. Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині шляхом стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 16 054,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2018 до 19.01.2023 (з відрахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів, відповідно до вимог чинного законодавства), суд першої інстанції, з висновоком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати компенсації на підставі вказаної норми. 
12.1. За розрахунками суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починається з дня наступного після виключення позивача зі списків особового складу та грошового забезпечення - 30.06.2018 та закінчується 19.01.2023 (6 місяців з дати набрання чинності (19.07.2022) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), а розмір несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення складає 100 968,25 грн, в тому числі 84 638,93 грн (індексація нарахована за рішенням суду у справі № 200/2240/22) та 16 329,32 грн (індексація різниця розрахована судом у цій справі), період затримки розрахунку при звільненні складає 1665 днів.
11.2.  Визначаючи розмір належного позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суди попередніх інстанцій вважали за необхідне   застосувати критерії співмірності, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, де Велика Палата зазначила, що оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, а тому суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. У цій постанові Велика Палата указала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.
11.3. Застосовуючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду у цій справі, з урахуванням того, що фінансування видатків відповідача здійснюється з Державного бюджету України, триваючу збройну агресію російської федерації проти України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, здійснив розрахунок належного позивачу до відшкодування середнього заробітку здійснив, виходячи з даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за період 2018 - 2023 років, які становили 15,9 %, та визначив, що  розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обставин цієї справи має складати 16 054,00 грн (100 968,25 * 15,9 %).
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
12. Не погодившись із цими судовими рішеннями в частині розрахунку та визначення розміру належного позивачу ереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Є.С., звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а також рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2018 по 19.01.2023 , а справу № 200/3986/23  в цій частині передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
12.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пунктів 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
12.2. В обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зауважив, що суди попередніх інстанцій не урахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22 та від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22. 
12.3. На думку позивача, до спірних правовідносин належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
12.4. Скаржник переконує, що з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, дія статті 117 КЗпП в редакції, яка чинна з 19.07.2022, застосовується тільки на ті правовідносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. На момент звільнення позивача 29.06.2018, стаття 117 КЗпП діяла в редакції, яка передбачала право позивача на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і це право не обмежувалося будь-яким строком.
12.5. Отже, позивач вважає, що до спірних правовідносин, як до правовідносин, що мають триваючий характер, має бути застосований наведений вище принцип правозастосування. Із урахуванням редакції статті 117 КЗпП України станом на час виключення позивача зі списків особового складу та грошового забезпечення - 29.06.2018 та редакції статті 117 КЗпП України станом на час виплати позивачу на виконання рішення суду від 08.12.2022 у справі № 200/2240/22 суми у розмірі 84638,93 грн - 23.06.2023, період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення складається з двох частин: перша частина відліковується з дня, наступного після виключення позивача зі списків особового складу та грошового забезпечення (30.06.2018) та закінчується 18.07.2022, що складає 1480 днів; а друга частина складає 6 місяців (184 дня) з дати набрання чинності 19.07.2022 Закону № 2352-IX від 01.07.2022, яким стаття 117 КЗпП України викладена в новій редакції.
12.6. Крім того скаржник посилається на наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій, передбачених у статті 353 КАС України, та наводить доводи про те, що судами на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано належним чином обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, що відповідає пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
13. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024 визначено для розгляду цієї справи колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя:              Мартинюк Н.М., судді: Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.
14. Ухвалою колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2024 у справі відкрито касаційне провадження.
15. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 08.08.2025 № 857/0/78-25 (на підставі службової записки в.о. секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 08.08.2025 № 581/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах) для розгляду справи           № 200/3986/23 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді: Білак М.В., Соколов В.М.
16. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15.08.2025 справу № 200/3986/23 прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
17. Не погоджуючись із наведеними доводами скаржника ІНФОРМАЦІЯ_2 направило суду письмовий відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що є законними та обґрунтованими. 
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
18. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
19. Спірним питанням у цій справі на стадії касаційного провадження є визначення розміру належного позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2018 по 19.01.2023. 
20. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
21. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
22. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
23. Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
24. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
25. Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
26. Частиною другою статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
27. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
27.1. «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені    статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
27.2. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
28. Касаційне провадження у цій справі відкрите, зокрема на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на застосування судами першої та апеляційної інстанції статті 117 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22. 
29. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачу при звільненні 29.06.2018 з військової служби не було виплачено індексацію грошового забезпечення. Таку індексацію, за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, присуджено судовим рішенням у справі № 200/2240/22 та виплачено 23.06.2023 у розмірі 84 638,93 грн.
30. Отже, у цих правовідносинах спірним періодом є 30.06.2018 - 23.06.2023.
31. Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні статті 117 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
32. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
33. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
34. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
35. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 суди першої та апеляційної інстанцій вирішили цей спір.
36. Проте Суд зауважує, що указаний підхід Великої Палати Верховного Суду до застосування статті 117 КЗпП України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин.
37. Як уже зазначалося, Законом № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
38. Таким чином, на час виключення позивача зі списків особового складу, стаття 117 КЗпП України не передбачала жодного обмеження періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
39. Проте на час проведення з позивачем повного розрахунку - 23.06.2023 та на день звернення до суду з цим позовом, стаття 117 КЗпП України передбачає обмеження щодо максимального строку затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком - у шість місяців.
40. Суди попередніх інстанцій під час вирішення цього спору дійшли до висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обставин цієї справи має складати 16 054,00 грн (100 968,25 * 15,9 %), який розрахований із суми індексації нарахованої за рішенням суду у справі                          № 200/2240/22 (84 638,93 грн) та індексації різниці розрахованої судом у цій справі (16 329,32 грн) =100 968,25, помноженій на 15,9 %, вказавши, що розрахунок належного позивачу до відшкодування середнього заробітку суди здійснили, виходячи з даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за період 2018-2023 років, що склало 15,9 %.
41. Крім того, визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню із відповідача, суди попередніх інстанцій урахували також висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, зокрема щодо критерій визначення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
42. Однак наведений у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду підхід щодо критеріїв / способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.
43. Водночас в цьому спорі правовідносини охоплюють також період з 19.07.2022, який регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України та яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
44. Таким чином, період стягнення середнього заробітку у цій справі поділяється на дві частини до та після 19.07.2022, а саме: період з 30.06.2018 по 18.07.2022 - до якого підлягають урахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, та висновки Верховного Суду, які стосуються безпосередньо цієї статті у редакції, яка діяла до 19.07.2022; період з 19.07.2022 до 23.06.2023 - до якого підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив.
45. Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі, викладеною у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22.
46. Сума, яку постановили нарахувати та виплатити суди попередніх інстанцій, визначена без урахування наведеного, у зв`язку з чим висновки судів попередніх інстанцій щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є помилковими.
47. Отож у межах цієї справи належить ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їхнє виконання підлягає встановленню, зокрема: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачу при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачу при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачу при звільненні виплат. А також належить ураховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівнику.
48. Таким чином, Суд дійшов висновкуе, що суди попередніх інстанцій вирішували справу, в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без повного та всебічного з`ясування обставин в цій адміністративній справі.
49. Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.
50. Окремо варто зауважити, що висновки викладені у постанові від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, на яку скаржник також посилається у касаційні скарзі, щодо визначення чіткої формули застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, викладені із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у повній мірі.
51. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
52. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
53. Таким чином, зважаючи на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
54. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в цій постанові і правильно застосувати, відповідно до встановлених обставин справи, до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
55. Рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині не перевіряється Верховним Судом у межах цього касаційного провадження.
56. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Євгенія Станіславівна, задовольнити.
2. Скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/3986/23, а також рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.М. Соколов