УХВАЛА
24 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 753/17807/19
провадження № 61-7361ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крестьянінова Лідія Володимирівна, на рішення Оболонського районного суду міста  Києва від 01 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_2 , діючи у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2024 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 22 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з кожного на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової експертизи в розмірі 14 336,65 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з кожного на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В решті заявлених вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2024 року, залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 листопада 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 січня 2025 року залишено без змін.
09 червня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крестьянінова Л. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року та рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до частин першої-другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крестьянінова Л. В., вказує, що копію постанови Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року отримано в електронному кабінеті 08 травня 2025 року.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постановиКиївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 рокускладено 25 квітня 2025 року та 28 квітня 2025 року забезпечено надання загального доступу.
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено, що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
Письмових доказів на підтвердження отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції 08 травня 2025 року заявницеюне надано, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості об`єктивно вирішити питання щодо поновлення строку на оскарження судових рішень.  
Разом з тим, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявницею також не порушено (частина друга статті 390 ЦПК України).
Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести відповідні підстави для поновлення строку.
З урахуванням наведеного, заявниці необхідно порушити клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень та надати докази на підтвердження причин пропуску цього строку, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду також на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має заначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крестьянінова Л. В., на рішення Оболонського районного суду міста  Києва від 01 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 рокуне відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Заявниця узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, проте не зазначає підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга також не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
Водночас, слід звернути увагу, що у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі заявницею не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
За таких обставин, відповідно до приписів частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявниці необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України із зазначенням обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, з доказами направлення іншим учасникам справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крестьянінова Лідія Володимирівна, на рішення Оболонського районного суду міста  Києва від 01 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 08 липня 2025 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                          Є. В. Синельников