ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1520/25 Справа № 211/3717/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 липня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Нікітюк В.М., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Макєєва О.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Макєєва О.В. на постанову судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 26 березня 2025 року о 08:59 годині, Донецька область, м. Дружківка, вул. Потьомкіна, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager Alcotest та огляду в медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 гривень.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Макєєв О.В. який діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки порушує вимоги матеріального і процесуального права, а також не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Вказує, що суд першої інстанції не забезпечив участь захисника ОСОБА_1 адвоката Макєєва О.В. у судовому засіданні, незважаючи на завчасно подане клопотання про проведення слухання у режимі відеоконференції. Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває в зоні бойових дій, про що суд був належно повідомлений, однак це не стало підставою для зупинення провадження. Вважає, що судом порушено права особи на захист. Стверджує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту порушення ПДР, які б давали поліцейським право на зупинку транспортного засобу. Відповідно, всі подальші дії поліції та складені документи є юридично нікчемними. Вказує, що долучений до справи відеозапис є уривчастим, перерваним і не відображає повної послідовності подій — зокрема, моменту зупинки транспортного засобу та ознайомлення з протоколом. Стверджує, що відео не є фіксацією первинної зупинки: поліцейський уже має документи водія, що свідчить про те, що фактична зупинка відбулася раніше і в іншому місці, ніж показано. Зазначає, що поведінка водія на відео адекватна, мовлення чітке, відповіді — зрозумілі. Ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, понятих не опитано щодо запаху з рота. Повідомляє, що направлення на медичний огляд, датоване 26.03.2025 о 09:15, не було складено на відео і не вручалося водієві, що свідчить про фальсифікацію. Підкреслює, що відеозапис не містить моменту складання протоколу, тому не може вважатися належним доказом у справі. Вважає, що суд не дослідив в повному обсязі докази у справі, не надав їм належної оцінки та фактично виніс рішення на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 245 та 280 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції порушив принципи верховенства права, змагальності процесу, а також норми Європейської конвенції з прав людини (ст. 6, 13, 17), які гарантують право на справедливий судовий розгляд. Просить скасувати оскаржувану постанову та провадження у справі закрити.
Учасники по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, прихожу до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з постанови суду першої інстанції, в судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд зазначає, що виходячи з вимог національного законодавства у разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у двох випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи той факт, що в матеріалах справи наявне клопотання сторони захисту про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції, яке судом першої інстанції не розглянуто, а саме не постановлено рішення про відмову у задоволенні вказаного клопотання. А також в матеріалах справи відсутні відомості про організацію відеоконференції за участю захисника Макєєва О.В.
Апеляційний суд вважає поспішними висновки суду першої інстанції про можливість розгляду справи за відсутністю особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності або її представника, який клопотав провести судовий розгляд за його участю у режимі відеоконференції.
З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді, передбачені законом ст.268 КУпАП права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, що є безумовною підставою для скасування постанови суду.
За таких обставин постанова районного суду підлягає скасуванню, відповідно до ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції скасовує постанову та приймає нову постанову.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Доводи апеляційної скарги про те що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсним обставинам, а у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є безпідставними та спростовуються наявними доказами по справі.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №281919 від 26.03.2025, згідно якого 26 березня 2025 року о 08:59 годині, Донецька область, м.Дружківка, вул. Потьомкіна, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager Alcotest та огляду в медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Направленням ОСОБА_1 як водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, для проходження медичного огляду від 26.03.2025 р.
Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.03.2025р. згідно який у їх присутності ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager Alcotest та огляду в медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Факт керування не заперечував.
Даними з рапорту працівника поліції про фактичні обставини вчинення скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Довідкою згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 28.04.2015, яке не вилучено.
Носієм інформації на якому наявний запис відеофіксації скоєння правопорушення, як транспортний засіб за керуванням ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції та у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, шляхом їх перевірки на місці. Водію були роз`яснені його права, заяв та клопотань не надходило. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій, якому роз`яснені причини зупинки та ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває в зоні бойових дій, що є підставою для зупинення провадження, є безпідставними.
Судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання сторони захисту про зупинення провадження по справі та постановлено вмотивовану постанову суду від 05.05.2025 року. Якою у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі про адміністративні правопорушення відмовлено. З твердженнями суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції та зазначає наступне.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 1 цього Кодексу, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частиною 1 статті 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження у справах за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП. Суд вважає, що в даному випадку може бути застосована аналогія найбільш близької галузі права кримінального процесуального права, що наведена у ст. 335 КПК України. Дана норма містить порядок зупинення розгляду кримінального провадження у разі мобілізації обвинуваченого.
Дана процедура застосовується у зв`язку з тим, що правовий статус обвинуваченого передбачає більш ширше коло обмежень, що покладаються на особу, в тому числі обмеження щодо подання документів, перебування в певній місцевості, тощо. Дані обов`язки унеможливлюють перебування обвинуваченого одночасно на військовій службі та виконання, покладених на нього обов`язків.
Апеляційний суд зазначає, що стороною захисту не надано жодного документа підтверджуючого статус ОСОБА_1 військовослужбовця ЗСУ та перебування його в зоні бойових дій.
Однак, апеляційний суд не може лише з зазначених підстав сторони захисту зупинити провадження, оскільки апеляційну скаргу подано захисником, який і бере безпосередню участь в даному судовому засіданні, доказів того, що особа яка притягається до адміністративної відповідальності зазнає вищевказаних обмежень, а саме позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи чи брати учать в режимі відео конференції, не надано, а тому застосування даного правового інституту за аналогією права не допускається.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не передбачена.
За таких підстав, враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедуру зупинення провадження за наведених захисником обставин, вважаю необхідним відмовити у задоволенні даного клопотання.
Про місце, дату та час апеляційного розгляду ОСОБА_1 повідомлений належним чином, у призначений час в судове засідання не прибув, заяв та/або клопотань про відкладення судового розгляду до суду апеляційної інстанції від нього не надходило. Судом вжито всі заходи для забезпечення ОСОБА_1 доступом до правосуддя, однак він таким правом не скористався. Суд враховує, що інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат Макєєв О.В. ордер якого долучено до матеріалів справи. Враховуючи принцип правової визначеності та розумності строків, суд апеляційної інстанції за можливе розглянути дану справу щодо ОСОБА_1 без його участі.
Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів факту порушення ПДР, які б давали поліцейським право на зупинку транспортного засобу є безпідставними та такими, що не впливають на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Крім того згідно наявного відеозапису ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту для перевірки документів.
Апеляційний суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указами Президента України продовжено дію воєнного стану.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законні, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію» оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.
Також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є уривчастим, перерваним і не відображає повної послідовності подій — зокрема, моменту зупинки транспортного засобу та ознайомлення з протоколом, є необґрунтованими, оскільки відеозапис містить події правопорушення та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції. 
Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.
Доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не фіксує первинну зупинку транспортного засобу, оскільки поліцейський уже має документи водія, що свідчить про те, що фактична зупинка відбулася раніше і в іншому місці, ніж показано, не впливає не доведеність вини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Міркування апелянта, що на відеозаписах ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, поведінка водія адекватна, мовлення чітке, відповіді зрозумілі, є безпідставними та носять суб`єктивний характер.
Доводи апелянта, що понятих не опитано щодо запаху з рота, не ґрунтуються на вимогах закону.
Оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.
Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.
Вказані ознаки алкогольного сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Доводи апелянта, що відеозапис не містить моменту складання протоколу, тому не може вважатися належним доказом у справі, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, саме складання протоколу не потребує відеофіксації. Оскільки складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги, що направлення на медичний огляд, датоване 26.03.2025 о 09:15, не було складено на відео і не вручалося водієві, що свідчить про фальсифікацію, є безпідставними та не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року встановлений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, з аналізу даної інструкції вбачається, що форма направлення надається водієві у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, тобто у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження, форма направлення не видається.
Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння одразу як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, тому апеляційний суд не вбачає порушення поліцейськими порядку виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, а саме закону вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі.
Інші доводи сторони захисту є неспроможними, не підтверджуються матеріалами справи, тому судом відхиляються.
Суд апеляційної інстанції встановив, що 26 березня 2025 року о 08:59 годині, Донецька область, м. Дружківка, вул. Потьомкіна, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager Alcotest та огляду в медичному закладі з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.
Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Досліджені судом у сукупності докази підтверджують винність ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
Суд при накладенні адміністративного стягнення враховує особу ОСОБА_1 . 
З метою виховання особи, запобігання нових проступків, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення передбачене санкцією частини 1 статті 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі положень статті 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, встановленому пунктом 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) гривень 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Макєєва О.В. задовольнити частково.
Постанову судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою  ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП, та притягнути його до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 (п`ятсот тридцять шість) гривень 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя